ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року	Львів	Справа № 444/1258/20 пров. № А/857/9104/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Большакової О. О., Качмара В. Я., 
з участю секретаря судового засідання -      Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Жовківського районного суду Львівської області  від 24 червня 2020 року у справі №444/1258/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції – Оприск З. Л.,
час ухвалення рішення – 24.06.2020 року,
місце ухвалення рішення – м. Жовква,
дата складання повного тексту рішення - 24.06.2020 року,
                                                        
                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління безпеки міста Львівської міської ради, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, та закриту справу.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що пройшов тривалий час з моменту складення оскаржуваної постанови до моменту ознайомлення з такою позивачем, тому неможливо встановити хто саме був за кермом автомобіля у момент вчинення правопорушення 29 жовтня 2019 року. Норми ст.14-2 КУпАП України не підлягають застосуванню у цьому випадку з огляду на принцип індивідуальної відповідальності, визначений ст.61 Конституції України. Тобто до адміністративної відповідальності повинна притягатись саме особа, яка вчинила правопорушення, а не особа, на яку зареєстровано транспортний засіб. Також суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги надані відповідачем докази (копії фотознімків та скрін-копії карти та ін.), оскільки такі докази не засвідчені у встановленому порядку. Крім того, управління безпеки міста Львівської міської ради не надсилало оскаржувану постанову на адресу реєстрації та проживання позивача, що є порушенням встановленого порядку ознайомлення з рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності та однією з підстав для скасування такого рішення. Також суд не врахував, що посадовою особою відповідача до постанови не додано будь-яких доказів правильності застосування кваліфікуючих ознак, передбачених ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки для кваліфікації правопорушення за вказаною нормою необхідне настання будь-яких негативних наслідків, передбачених п.1.10 ПДР, яких у спірному випадку не встановлено.  З огляду на вказане просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином; позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні у Личаківському районному суді м. Львова, разом з тим, позивачем на підтвердження обставин, наведених у клопотанні про відкладення розгляду справи, не надано будь-яких доказів поважності причин неприбуття в судове засідання 17 вересня 2020 року, а також, враховуючи те, що це категорія термінових адміністративних справ та згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ухвалою №2683 Львівської міської ради від 07 грудня 2017 року та додатків до неї вул. Саксаганського  (непарна сторона) входить до переліку вулично-дорожньої мережі, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху.
29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ЛВ43810, якою визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП,  і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Відповідно до змісту вказаної постанови,  ОСОБА_1  29 жовтня 2019 року у м. Львові по вул. Саксаганського, 13, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що створювало перешкоду дорожньому руху, чим порушив пп.8.4в, п.3.34 розділу 33 ПДР України.
Копія постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року була надіслана позивачу на адресу: вул. Динамівська, 4, м. Харків, 61023, що підтверджується копією супровідного листа Управління безпеки міста Львівської міської ради №29005 від 30 жовтня 2019 року, однак, як вбачається із копії повідомлення про вручення поштового відправлення та конверта із довідкою Укрпошти на ньому, поштове відправлення було повернуто за закінченням встановленого строку зберігання.
Не погодившись з постановою по справі про адміністративне правопорушення ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП є встановленим та підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 510 грн.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
П.3.34 ПДР передбачає дорожній знак «Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідно до ПДР дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4 – позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів, наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. 
П.1.10 ПДР передбачає, що зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Згідно з п.15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.
Водночас, відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У ч.1 ст.268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Ст.251 КУпАП передбачає перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ч.3 ст.219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 3 статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Відповідно до положень ст.279-1 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. 
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Згідно з ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, ухвалою Львівської міської ради №2683 від 07 грудня 2017 року «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху» вул. Саксаганського  (непарна сторона) входить до переліку вулично-дорожньої мережі, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху. Цією ж ухвалою районним адміністраціям, Львівському комунальному підприємству «Львівавтодор» та іншим балансоутримувачам вулично-дорожньої мережі у м. Львові протягом 2018 року: доручено забезпечити наявність технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи фотознімках, на них зафіксовано 29 жовтня 2019 року транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», власником якого є позивач.
При цьому, з матеріалів справи не встановлено наявності насаджень чи інших перешкод, які закривають повністю або частково вказаний знак від учасників дорожнього руху чи іншим чином унеможливлюють встановити наявність такого знаку на вказаній ділянці дороги.
Відповідачем встановлено факт належності цього транспортного засобу позивачу. Крім того, позивач також не заперечує факту належності йому вказаного транспортного засобу.
Таким чином, припаркувавши автомобіль у недозволеному місці на ділянці дороги по вул. Саксаганського, 13 у м. Львові та значно звузивши проїзну частину, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності, позивач створив перешкоди дорожньому руху.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , та він є його власником, а тому з врахуванням положень ч.1 ст.14-2 КУпАП позивач є особою, яка несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в режимі фотозйомки.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував копії оскаржуваної постанови, тому що відповідач не виконав свого обов`язку щодо надіслання копії постанови особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, управління безпеки міста Львівської міської ради надсилало позивачу копію ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року за відомою на той час адресою місця реєстрації позивача – АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним супровідним листом №29005 від 30 жовтня 2019 року.  
Крім того, безпідставними є покликання апелянта на те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про обставини вчинення правопорушення та до неї не додано будь-яких доказів вини позивача, а вказано лише місце вчинення та правову кваліфікацію правопорушення, оскільки, як вбачається зі змісту постанови ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року, у ній зазначено, що   ОСОБА_1 29 жовтня 2019 року в м. Львів по вул. Саксаганського, 13, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що створювало перешкоду дорожньому руху, чим порушив пп. 8.4в, 3.34 розділу 33 ПДР України, та яка містить усі передбачені ст. 283 КУпАП відомості.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів відповідача, на підставі яких суд першої інстанції встановив факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, відповідачем надано копії фотознімків із зазначенням на таких дати та часу здійснення фотофіксації, копію карти та копію ухвали Львівської міської ради від 07 грудня 2017 року №2683, і такі докази, на переконання колегії суддів, відповідають вимогам ст.251 КУпАП.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на спростування доводів відповідача по факту вчинення ним адміністративного правопорушення, при цьому позивач не оспорює тієї обставини, що саме належний йому транспортний засіб був припаркований у забороненому місці, однак покликається на те, що ним не було створено перешкод для дорожнього руху. 
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення ЛВ43810 від 29 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн, скасуванню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС, суд, -
                                                        
                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області  від 24 червня  2020 року у справі №444/1258/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.