ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 515/709/17
адміністративне провадження № К/9901/3207/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Желєзного І.В.,  Тацій Л.В., 

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу №515/709/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області
про   визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2017 року (головуючий суддя Сивоконь Т.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Джабурія О.В., суддів Вербицької Н.В., Крусяна А.В.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Саратського об`єднаного    УПФУ Одеської області №129287 від 22 травня 2017 року;
- визнати відмову Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, викладену в листі за №2/ч-02 від 19 травня 2017 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 86% - протиправною;
- зобов`язати Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області прийняти розпорядження, яким зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%, виходячи із стажу      23 роки 4 місяці 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді слідчого Татарбунарського РВ УМВС України в Одеській області з 01.11.1993 року по 04.09.1998 року та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 86% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці 12 днів відповідно довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату, починаючи з 14.03.2017 року, з врахуванням фактично виплачених сум. 
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з розпорядження Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 22.05.2017 вбачається, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, довічне грошове утримання, як судді у відставці, позивачу з 14.03.2017 призначено в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 86%, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці 12 днів.  При цьому, відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді та не враховується робота на будь-яких прирівняних посадах. Позивач вважає таке рішення управління Пенсійного фонду України незаконними та необґрунтованими.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня     2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 129287 від 22 травня 2017 року. Визнано відмову Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, викладену в листі за №2/ч-02 від 19.05.2017 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 86% - протиправною. Зобов`язано Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області прийняти розпорядження, яким зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%, виходячи із стажу 23 роки 4 місяці 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді слідчого Татарбунарського районного відділу УМВС в Одеській області з 01.11.1993  по 04.09.1998  та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 86% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці       12 днів, відповідно довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату, починаючи з 14.03.2017 року, з врахуванням фактично виплачених сум. 
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час виходу позивача у відставку чинне законодавство чітко передбачало зарахування до стажу роботи період роботи на посаді слідчого, що дає право не тільки на відставку, а і на отримання щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу який складає - 23 роки 4 місяці    12 днів та є підставою для перерахунку довічного грошового утримання, його збільшення з 80 до 86 відсотків. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У листопаді 2017 року Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від             30 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від     25 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
6. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначив про те, що суди помилково дійшли висновку, що для визначення стажу роботи на посаді судді для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання  слід керуватись ст. 43 Закону України «Про статус суддів» в редакції від 16.11.1995 (яка діяла на день призначення позивача суддею), оскільки чинним законодавством на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці, є Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», ст. 137 якого містить вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, серед яких відсутня посада слідчого.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7.   Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 листопада 2017 року вказану касаційну скаргу залишив без руху.
8. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
9. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС України справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
11. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2017 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Данилевич Н.А., судді: Шарапа В.М., Бевзенко В.М.
12. У зв`язку з постановленням Верховним Судом 28 грудня 2017 року ухвали №К/9901/3207/17 про відведення судді-доповідача  Данилевич Н.А., суддів        Шарапи В.М., Бевзенка В.М., на підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату від 05.01.2018 №46/0/78-18, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Гриціва М.І., суддів: Бевзенка В.М.,           Шарапи В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
14. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду гриціва М.І., на підставі розпорядження в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 №1009/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Желєзного І.В., Тацій Л.В.
15. Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 24 вересня 2020 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , працювала на посаді молодшого слідчого, слідчого Татарбунарського районного відділу внутрішніх справ УМВС України в Одеській області у період з 01.11.1993 по 03.09.1998.
17. Указом Президента України від 05 серпня 1998 року №846/98 ОСОБА_1 було призначено суддею Татарбунарського районного суду Одеської області (а.с.19-21). Наказом начальника Управління юстиції Одеської області №216ос від 03 вересня 1998 року ОСОБА_1 було зараховано до штату цього ж суду з 04.09.1998 та їй встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису(а.с.22).
18. Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» №1232-ІV від 16.10.2003 року, відповідно до пункту 27 статті 85, частини першої статті 128 Закону України (254к/96-ВР), ОСОБА_1 обрано суддею Татарбунарського районного суду Одеської області безстроково(а.с.35-37).
19. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 23.02.2017 року №305/0/15 ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Татарбунарського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку від 30.01.2017 року (а.с.5).
20. Відрахована ОСОБА_1 зі штату Татарбунарського районного суду Одеської області у зв`язку з звільненням у відставку - 13.03.2017 року (наказ №18-ск від 13.03.2017 року) (а.с.11).
21. Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посаді молодшого слідчого, слідчого Татарбунарського районного відділу внутрішніх справ УМВС України в Одеській області у період з 01.11.1993 по 03.09.1998, на посаді судді Татарбунарського районного суду Одеської області у період з 04.09.1998 по 13.03.2017. Усього стаж роботи станом на 13.03.2017 становить 23 роки, 4 місяці, 11 днів (а.с. 12).
22. Вказане також підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 6-10).
23. З 14.03.2017 ОСОБА_1 перебуває на обліку у Саратському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди.
24. 19.05.2017 Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області листом №2/Ч-02 повідомило позивача, що так як стаж роботи на посаді судді складає 18 років 06 місяців, то щомісячне грошове утримання судді  призначено у розмірі 80%, у зв`язку з тим, що зарахування ще будь-яких прирівняних посад законодавством не передбачено. Тому неможливо врахувати для розрахунку щомісячного грошового утримання судді період роботи на посаді слідчого Татарбунарського районного відділу внутрішніх справ УМВС України в Одеській області (а.с. 16).
25. Не погодившись з відмовою відповідача здійснити призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26. За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
27. Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
28. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
29. У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
30. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
31. Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбаченого, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.
32. Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.
33. З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
34. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17.
35. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
36. На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).
37. Відповідно до пункту 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
38. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45,        ст. 529; 2015р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
39. Згідно абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
40. За правилами частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
41. Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
42. Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015р., судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
43. До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі -                        Закон №2862-ХІІ)
44. Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
45. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
46. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на посаді молодшого слідчого, слідчого Татарбунарського районного відділу внутрішніх справ УМВС України в Одеській області у період з 01.11.1993 по 03.09.1998.
47. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від               12 березня 2019 року у справі №144/247/17, від 28 листопада 2019 року у справі №589/4735/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17.
48. Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи періоду роботи на посаді молодшого слідчого, слідчого Татарбунарського районного відділу внутрішніх справ УМВС України в Одеській області у період з 01.11.1993 по 03.09.1998 є неправомірним.
49. Враховуючи викладене, стаж роботи позивача на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.
50. За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржувані постанова та ухвала судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевірили обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
51. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
52. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -    
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення.
Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня             2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	С.Г. Стеценко І.В. Желєзний   Л.В. Тацій