ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
1 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 311/3792/18
провадження № 51-331км20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального  суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ? адвоката ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні щодо
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Красково Люберецького району Московської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі ? КК) раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 308 КК.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 22 квітня                       2019 року  ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 308, ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією частини всього майна, яке є його власністю.
 
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
 
Запорізький апеляційний суд 16 жовтня 2019 року скасував вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_7 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією частини всього майна, яке є його власністю.
 
У решті вирок суду залишено без зміни.
 
ОСОБА_7  визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 березня 2018 року приблизно о 16:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в аптеці, яка розташована на АДРЕСА_3 , вчинив розбійний напад на фармацевта ОСОБА_8 з метою викрадення лікарського препарату «Трамадол», який є наркотичним засобом і обіг якого обмежено.
 
З метою придушення опору з боку потерпілої, погрожуючи їй застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, демонструючи реальність погроз та підтверджуючи свої наміри, засуджений розбив сокирою, яку приніс із собою,  скло прилавка, наказав ОСОБА_8 бути біля прилавка та заборонив телефонувати кому-небудь, обмеживши таким чином її рух і подолавши волю до супротиву. ОСОБА_7 заволодів стаціонарним телефоном з метою недопущення здійснення потерпілою повідомлення до правоохоронних органів.
 
Надалі, промовляючи погрози на адресу ОСОБА_8  та демонструючи сокиру, ОСОБА_7 пригрозив потерпілій, що завдаватиме їй ударів у різні частини тіла доти, доки вона не передасть наркотичний засіб, аж до заподіяння смерті, чим викликав у потерпілої реальність сприйняття погроз.
 
Вказані дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 308 КК, а саме як: розбій з метою викрадення наркотичних засобів.
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувативирок Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі засудженого. Так, захисник зазначає, що апеляційний суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку обставинам та доказам у кримінальному провадженні, деякі обставини, що характеризують особу засудженого, проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи. На його думку, порушення вимог кримінального закону полягає в тому, що апеляційний суд, скасувавши вирок, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого і яке, хоч і не виходить за межі встановленого санкцією ч. 3 ст. 308 КК, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є також наслідком однобічності та неповноти судового розгляду, оскільки не були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу засудженого. Так, суд апеляційної інстанції взагалі не послався на обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та безпідставно не застосував приписи ст. 69 КК.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисник підтримав касаційну скаргу.
 
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни.

 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
 
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати  та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 308 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, оцінено відповідно до ст. 94 КПК.
 
Доводи щодо суворості призначеного апеляційним судом   ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 308 КК, яке призначено без застосування положень ст. 69 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими.
 
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
 
За приписами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
 
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
 
Стосовно того, чи є правильним застосування ст. 69 КК, Суд зазначає, що ч. 1 цієї статті надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». З огляду на це формулювання застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, і 2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
 
Суд, посилаючись під час призначення покарання на ст. 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
 
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
 
Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
 
Так, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції не погодився з рішенням районного суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 308 КК із застосуванням положень ст. 69 КК.
 
Зокрема, апеляційний суд, ухвалюючи свій вирок у частині призначення                     ОСОБА_7 покарання, зазначив, що місцевий суд недостатньо врахував характер вчиненого злочину, мотив, мету, форму вини, конкретні обставини вчиненого злочину. 
 
Крім цього, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував того, що ОСОБА_7 схильний до скоєння навмисних злочинів і, хоча неодноразово був звільнений від відповідальності, все одно продовжував вчиняти злочини.
 
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив про те, що суд першої інстанції не мотивував, чому він визнав щире каяття, визнання вини, наявність стійких соціальних зв`язків, факт вибачення перед потерпілими та відсутність претензій морального і матеріального характеру з боку потерпілих як обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
 
Також апеляційний суд врахував фактичні обставини справи, які вказують на те, що ОСОБА_7 намагався втекти з місця вчинення злочину.
 
Апеляційний суд зазначив, що наявність дружини і трьох дітей, один з яких є неповнолітнім, не можуть бути підставами для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки ці обставини не утримали обвинуваченого від вчинення особливо тяжкого злочину та не можуть бути взяті судом до уваги як обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
 
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд врахував те, що він скоїв умисний особливо тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, засуджений вину визнав, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, схильний до вчинення злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який не працює, стабільного джерела доходу не має, суспільно корисною працею не займається, має постійне місце проживання, одружений, має трьох дітей, одна з яких є малолітньою, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
 
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, апеляційний суд обґрунтовано призначив засудженому  ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції                   ч. 3 ст. 308 КК.
 
Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК.
 
Таким чином, підстав для пом`якшення  ОСОБА_7 покарання та застосування вимог ст. 69 КК Судом не встановлено. 
 
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК, є законним та обґрунтованим.
 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 ? без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною                           і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                       ОСОБА_3