ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 727/7763/17
провадження № 61-36479cв18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Проспект», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макєєва Надія Василівна, 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»                    (далі - ТОВ «Гіпербуд») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Проспект» (далі - ОК «ЖБК «Проспект»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макєєва Н. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.
 
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 15 березня 2017 року між ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбав у ОК «ЖБК «Проспект» нежитлове приміщення № АДРЕСА_2 . 
 
Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним і на підтвердження цих обставин зазначив наступне. 
 
Відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 статуту ОК ЖБК «Проспект» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Підпунктом 9.4.1 пункту 9 статуту визначено компетенцію загальних зборів членів кооперативу, зокрема, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. 
 
До компетенції голови правління кооперативу належить, в тому числі: діяти без довіреності від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу; прийняття рішень про укладення та підписання правочинів (договорів) від імені кооперативу інших юридичних актів, розрахунково-банківських, фінансових документів кооперативу; здійснення платежів в інших формах на суму, що не перевищує 20 000 грн (підпункт 9.16 пункту 9 статуту).
 
Позивач зазначав, що відповідно до умов оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ціна договору перевищує встановлений ліміт в 20 000 грн, а тому голова правління - ОСОБА_2 не мала права підписувати такий договір. Крім того, в реєстраційній справі щодо об`єкта нерухомого майна (нежитлове торгове приміщення) відсутній документ, який би підтверджував повноваження голови правління на укладення такого договору. 
 
При посвідченні оспорюваного договору приватний нотаріус не врахував те, що ОК ЖБК «Проспект» не може бути власником іншого об`єкта нерухомості, окрім житлового будинку, а відтак, житлово-будівельний кооператив не мав права відчужувати нежитлове торгове приміщення в торговому центрі. 
 
Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року № 1871/5 скасовано державну реєстрацію права власності ОК ЖБК «Проспект» на торговий центр (будинок № 131) на проспекті Незалежності у м. Чернівці, а також державну реєстрацію права власності на нежитлове (торгове) приміщення, що є предметом оспорюваного договору. 
 
Зміст оспорюваного договору суперечить пункту 56 та пунктам 77-81 постанови Кабінету Міністрів України № 1127, оскільки посвідчений приватним нотаріусом за відсутності договору про виділ у натурі частки із спільного майна, або відповідного рішення суду. 
 
Посилався також на те, що вказаний договір купівлі-продажу посвідчений в період дії заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, оскільки ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15 березня 2017 року заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, іншим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна, які розташовані на АДРЕСА_2 , та накладено арешт на об`єкт нерухомості за вказаною адресою. 
 
Разом з цим, відповідно до договору оренди землі № 7800 від 4 травня 2012 року позивач є орендарем земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 , строком до 2022 року і відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 29 серпня 2012 року саме він є замовником будівництва I черги - торгового центру «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим торгово-офісним приміщенням та паркінгом». Отже, ОК ЖБК «Проспект» відчужив нежитлове приміщення в торговому центрі, яке збудував позивач. 
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , укладений 15 березня 2017 року між ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 . 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2017 року, ухваленим у складі судді Семенка О. В., у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним; вказував, що позивач не довів порушення оспорюваним правочином, стороною якого він не є, своїх прав чи законних інтересів.
 
Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. 
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , укладений 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Проспект», посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н. В. 
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд встановив, що ТОВ «Гіпербуд»  є замовником будівництва торгового центру на АДРЕСА_2, а ОК ЖБК «Проспект» неправомірно набув статус замовника будівництва та оформив право власності на торговий центр, у тому числі і на нежитлове приміщення, яке є предметом спірного договору. Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив постанову апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
 
Вирішуючи справу, апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, та не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Заявник вказує на те, що апеляційний суд безпідставно долучив до матеріалів справи докази, які до суду першої інстанції подані не були, зокрема, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, належним чином не завірені, тому, на думку заявника, вони не є належними докази.
 
Крім того, вказував, що висновки апеляційного суду про незаконність набуття ОК ЖБК «Проспект» права власності на спірне нежитлове приміщення помилкові, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи. 
Посилаючись на зазначене, а також на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки договір купівлі-продажу не впливає на права та законні інтереси ТОВ «Гіпербуд», просив про задоволення касаційної скарги. 
 
Позиція інших учасників справи 
 
У липні 2018 року ТОВ «Гіпербуд» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін як законне і обґрунтоване. 
 
Посилалось на помилковість доводів касаційної скарги про неналежний спосіб захисту позивачем свої прав, оскільки частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, визнання правочину недійсним за позовом заінтересованої особи, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
 
Отже чинним законодавством передбачено право заявити вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу не лише одну із його сторін, а й будь-яку заінтересовану особу, якщо договором порушуються її права. 
 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та від 25 травня 2016 року у справі  № 6-605цс16. 
 
Також вказував на помилковість доводів щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при залученні до матеріалів справи судових рішень, оскільки частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною четвертою статті 82 цього ж Кодексу визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Посилаючись на зазначене товариство вважає, що апеляційний суд повно і всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 25 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 4 травня 2012 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» укладено договір оренди земельної ділянки № 7800, за умовами якого на підставі рішення 22 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 березня 2012 року № 457 Чернівецька міська рада надала, а ТОВ «Гіпербуд» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, яка знаходиться у АДРЕСА_2 .
 
29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області видано ТОВ «Гіпербуд» дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ11412152339 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом                      (І черга - будівництво торгового центру) на АДРЕСА_2. Генеральний підрядник -  Дочірнє підприємство приватного підприємства «Капітал інвест груп «Чернівцібудінвест».
 
Зі звітом Приватної аудиторської фірми «Експрес-аудит» «Про фактичні результати стосовно відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності ТОВ «Гіпербуд» станом на 30 вересня 2016 року сума витрат ТОВ «Гіпербуд» на будівництво об`єкта «будинок з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І черга - будівництво торгового центру) на АДРЕСА_2 » складає                              47 663 752,69 грн.
 
ТОВ «Гіпербуд», зазначений у дозволі на виконання будівельних робіт                        від 29 серпня 2012 року № ЧВ 11412152339 як замовник будівництва, не передавав прав на будівництво спірного об`єкта іншому замовнику та не повідомляв про це орган державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до положень частини 7 статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 33 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466.
 
Також судами встановлено, що рішенням 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 27 серпня 2015 року № 1692 «Про припинення договору оренди землі від 4 травня 2012 року № 7800, укладеного між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» вирішено розірвати договір оренди землі від 4 травня 2012 року № 7800, укладений між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» в односторонньому порядку.
 
24 жовтня 2016 року між Чернівецькою міською радою та ОК ЖБК «Проспект» укладено договір оренди землі № 10303, за умовами якого Чернівецька міська рада надає, а ОК ЖБК «Проспект» приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану на АДРЕСА_2 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,3 га, кадастровий номер 7310136300:11:001:0022; договір укладено строком на десять років.
 
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 року, визнано недійсним рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 27 серпня 2015 року № 1692 «Про припинення договору оренди землі від 4 травня 2012 року № 7800, укладеного між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд».
 
15 березня 2017 року між ОК ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбав у                               ОК ЖБК «Проспект» нежитлове приміщення № 225 загальною площею 42,3 кв . АДРЕСА_2 . 
 
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради щодо реєстрації 4 січня 2017 року за № ЧВ124170042527 в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, внесених змін у дозвіл на виконання будівельних робіт від 29 серпня 2012 року № ЧВ11412152339.
 
Зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради скасувати реєстрацію від 4 січня 2017 року за № ЧВ124170042527 в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, внесених змін у дозвіл на виконання будівельних робіт від 29 серпня 2012 року № ЧВ11412152339.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року вказану постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року залишено без змін.
 
Рішенням господарського суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року визнано недійсним договір оренди землі від 24 жовтня 2016 року № 10303, укладений між Чернівецькою міською радою та ОК ЖБК «Проспект».
 
Наказом Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року № 1871/5 скасовано державну реєстрацію права власності ОК ЖБК «Проспект» на торговий центр, розташований на АДРЕСА_2, в тому числі і право власності на нежитлове приміщення, що є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу.
 
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків. 
 
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
У відповідності до частин першої, третьої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
 
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (стаття 658 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта                          стаття 82 ЦПК України).
 
Апеляційний суд, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, та встановивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дійшов правильного висновку, що оспорювати правочин може заінтересована особа, яка не була стороною правочину, але претендує на те, щоб майно перейшло у її володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка у судовому порядку просить про визнання правочину недійсним, спрямовані на захист її прав, приведення сторін недійсного правочину до того первісного стану, який мав місце до вчинення правочину, і який дозволить заінтересованій особі реалізувати свої права.
 
Ухвалюючи рішення, апеляційний суд встановив, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений з порушенням вимог статей 203, 658 ЦК України, оскільки ОК ЖКБ «Проспект» неправомірно набув статус замовника будівництва, використовуючи який у подальшому оформив право власності на торгівельний комплекс; врахувавши обставини, встановлені судовими рішеннями, а також скасування наказом Міністерства юстиції України державної реєстрації права власності ОК ЖБК «Проспект» на торговий центр, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 березня 2017 року, оскільки внаслідок укладення цього договору порушено права ТОВ «Гіпербут» як замовника будівництва на закінчення будівництва, здачу його в експлуатацію та оформлення права власності на новостворене майно.
 
Такого висновку дійшла і колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 липня 2019 року у справі № 727/7137/17, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає. 
 
Твердження заявника стосовно безпідставного долучення до матеріалів справи постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року касаційний суд відхиляє, оскільки статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Долучаючи до матеріалів справи судові рішення, які мали значення для справи, апеляційний суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
 
Відхиляє касаційний суд і посилання на те, що вказані судові рішення - постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року належним чином не завірені, а тому не є належними докази.
 
Частиною другою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована  система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
 
Відповідно до статті 4 Закону судові  рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. 
 
Постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за номер 68424005 та за номером 70508978.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

 

Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах  першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статями 400, 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  	В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко  С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов