Постанова
Іменем України

16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 658/1009/18
провадження № 61-19260св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),  Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 

учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,

 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року у складі судді Терещенко О. Є. та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2018 року   ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 06 жовтня 2007 року                           по 03 вересня 2012 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з ОСОБА_3 рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 грудня 2011 року стягнуто аліменти. 
 
Згідно розпорядження виконавчого комітету Каховської міської ради  Херсонської області від 12 лютого 2014 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований відповідач.
 
Посилаючись на те, що з 2012 року ОСОБА_3 перебуває на заробітках у Російській Федерації, і лише інколи приїжджає до міста Каховка Херсонської області, а з 2015 року відповідач не проживає у вказаній вище квартирі,                  ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено факту відсутності відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від  26 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08  квітня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про  відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить  ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи даний спір не звернули уваги на те, що відповідач з 2015 року фактично виїхав за межі України і з того часу у спірній квартирі не проживає, тобто три роки без поважних причин був відсутній у квартирі і не виявляв жодних намірів проживати в ній, а всі його дії почалися лише після подання даного позову, унаслідок чого безпідставно відмовили в задоволенні обґрунтованих та доведених вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року               № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
 
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року по 03 вересня 2012 року, від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Власником квартири АДРЕСА_1 є син сторін ОСОБА_2 , згідно розпорядження виконавчого комітету Каховської міської ради  Херсонської області від 12 лютого 2014 року, у якій сторони зареєстровані.
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2017 року рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у справі № 658/396/17-ц за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - відділ у справах дітей Каховської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.  
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
 
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.   
 
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК Української РСР).
 
Як встановлено судами, відповідач набув право користування спірним житлом згідно із законом.
 
Висновком Каховського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 08 січня 2016 року, складеного за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою 03 січня 2016 року в журналі ЄО за № 30 інспектором Каховського відділу поліції Головного управління Національної поліції  в Херсонській області встановлено, що після розлучення сторін більше півтора року ОСОБА_3 разом із дітьми проживав у квартирі АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 винаймала квартиру, і проживала окремо. 03 січня 2016 року ОСОБА_1 намагалась вселитись до спірної квартири, однак ОСОБА_3 її не впускав до житла, у зв`язку з чим  між сторонами виник конфлікт.
 
Згідно  довідки від 13 грудня 2017 року № 12, виданої ООО «Бразис Логистик», ОСОБА_3 відповідно до наказу від 16 березня 2016 року № 83 працює  у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бразис Логистик» (Російська Федерація) з 16 березня 2016 року  по теперішній час вахтовим методом 60/30 днів.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі            № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, дійшла висновку, що втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном та таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло повинно здійснюватися з дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар (принцип пропорційності).
 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходячи з недоведеності факту відсутності відповідача, як члена сім`ї власника житла понад один рік без поважних причин за адресою місця проживання, а  сам по собі факт припинення сімейних відносин з власником квартири (будинку) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо невмотивованості, необґрунтованості  рішення судів попередніх інстанції та неврахування судами доказів позивача, наданих на підтвердження своїх вимог, не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Крім того, такі доводи скарги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам 
 
справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Ухвалені у справі судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій -  без змін.

 
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 квітня 2019  року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова     	
 	В. М. Ігнатенко