ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2020 р.           Справа№ 910/18194/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
За участі секретаря судового засідання Прохорової Г.С.
представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 23.06.2020
розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» та Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України»
на рішення          Господарського суду міста Києва
від                     24.02.2020
у справі          № 910/18194/19 (суддя  Гулевець О.В.)
за позовом          Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна»
до          Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України»
про          стягнення 768   241,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення 768 241,81 грн., з яких 562   283,90 грн. основний борг, 68   190,92 грн. пеня, 35   589,70 грн. 3% річних, 102   177,29 грн. інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №       910/18194/19   позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" основний борг у сумі 562 283,90 грн, пеню у сумі 68 190,92 грн.,         інфляційні втрати у сумі 99 831,35 грн, 3% річних у сумі         35 589,70 грн та судовий збір         у сумі         11 488,44 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з урахуванням встановлених у справі обставин, позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» підлягає задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19  та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» зводяться до того, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм процесуального права..
Крім того, не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19 у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 2  345,94 грн - скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 2   345,94 грн - задовольнити.
Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» зводяться до того, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального права ст.ст. 11, 74, 76, 77, 86, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2020 для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №   910/18194/19 залишено без руху.
18.03.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, на виконання вимог ухвали суду від 10.03.2020 скаржником усунено недоліки апеляційної скарги (додано докази сплати судового збору у розмірі, передбаченому законом).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» та призначено розгляд справи на 28.04.2020.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.04.2020, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на рішення Господарського суду міста Києва Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19 залишено без руху.
27.04.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2020 скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (додано докази сплати судового збору у розмірі, передбаченому законом).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 повідомлено учасників справи №910/18194/19, що, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVID - 19» (із змінами) та встановлений карантинний режим, судове засідання, призначене на 28.04.2020, не відбудеться.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №   910/18194/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 об`єднано для спільного розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19 разом з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19, повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 09.06.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи № 910/18194/19 на 23.06.2020.

Позиції учасників справи

Представник Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19 у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 2  345,94 грн - скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 2  345,94 грн - задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» заперечував.
Представник Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (перейменоване на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна») (далі - постачальник, позивач)       та Державним підприємством «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області» (перейменоване на Державне підприємство «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України») (далі - споживач, відповідач) укладений договір купівлі-продажу природного газу №2070/1718-ТЕ-41 (надалі - договір) умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У  п. 2.1. договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природній газ орієнтовним обсягом до 697,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях, кварталах (тис. куб. м).
Додатковою угодою №2 сторони доповнили п. 2.1. договору та визначили, що постачальник надає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природній газ орієнтовним обсягом 5,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях.
Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4   942,00 грн., крім того ПДВ - 20%. Усього до сплати разом із податком на ПДВ - 5   930,40 грн.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно п. 8.1. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та       скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).
На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 1   156   267,88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:   від 31.10.2017 на суму 100   668,54 грн.,   від 30.11.2017 на суму 431   911,03 грн. та від 31.05.2017 на суму 623   688,31 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.
Відповідач у порушення       зобов`язань за договором       оплату поставленого позивачем газу здійснив не у повному обсязі та з порушенням строків встановлених договором, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.   Відповідач оплатив поставлений газ лише в сумі 431   911,03 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 2070/1718-ТЕ-41   від 08.09.2017 становить 562   283,90 грн.
З урахуванням наведених обставин, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем нараховані пеня у сумі 68  190,92 грн., 3% річних у сумі 35 589,70 грн.  та  інфляційні  втрати у сумі 102  177,29 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2   ст. 509 Цивільного кодексу України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 Цивільного кодексу України   передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1   ст. 626 Цивільного кодексу України   визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1   ст. 628 Цивільного кодексу України  ).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України   за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору  у позивача виник обов`язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача прийняти природний газ в обсязі   погодженого сторонами та оплатити його вартість.
Згідно з наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, оформленими       позивачем та відповідачем, які містять підписи уповноважених осіб та відтиски печатки сторін,       позивач у період з листопада 2017 року по грудень 2017 року поставив відповідачу       природний газ   на суму 1   156   267,88 грн.
Відповідно до ч. 1   ст. 692 Цивільного кодексу України   покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1   ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У п. 6.1. договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідач частково сплатив за поставлений газ, про що свідчать наявні у матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача (01.08.2018 сплачено 170  376,71 грн., 15.03.2019 сплачено 81   696,86 грн., 29.03.2019 сплачено 81   696,86 грн. та листом від 20.08.2018 зараховано оплату в розмірі 260   213,55 грн.).
Відповідачем оплата за поставлений позивачем природний газ здійснювалась із порушенням погоджених сторонами строків та не у повному обсязі.
З огляду на вказані обставини, заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017 становить 562  283,90 грн.
Згідно з   приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст.   610,  611 Цивільного кодексу України   порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Враховуючи наведене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем  зобов`язання за договором  у сумі 562   283,90 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 562 283,90 грн.
Крім того, у зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого природного газу позивачем заявлено до стягнення з відповідача також пеню у розмірі 68   190,92 грн., 3% річних у розмірі 35   589,70 грн. та інфляційні втрати у розмірі 102   177,29 грн.
У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті   549, частини другої статті   625 ЦК України   та   статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"   правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування       пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Згідно з ч. 1   ст. 230 Господарського кодексу України   штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами ч. 1   ст. 549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3   ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений природний газ сторони передбачили у пункті 8.1. договору, згідно із яким   у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6   ст. 231 Господарського кодексу України  ).
Відповідно до ч. 6   ст. 232 Господарського кодексу України   нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з ч. 1   ст. 625 Цивільного кодексу України   визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2   ст. 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок пені (нарахована за зобов`язаннями жовтня 2017 року - з 28.11.2017 по 31.07.2018   - 7 741,00 грн., нарахована за зобов`язаннями листопада 2017 року - з 26.12.2017 по 25.06.2018   - 13  129,92 грн., нарахована за зобов`язаннями грудня 2017 року - з 26.01.2018 по 25.07.2018   - 47 320 грн.) у загальній сумі 68  190,92 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Колегія суддів також вважає правильним розрахунок 3% річних (нарахованих за зобов`язаннями жовтня 2017 року - з 28.11.2017 по 31.07.2018 - 2   035,44 грн., нарахованих за зобов`язаннями листопада 2017 року - з 26.12.2017 по 28.03.2019   - 9   678,12 грн., нарахованих за зобов`язаннями грудня 2017 року - з 26.01.2018 по 10.05.2019   - 23   876,15 грн.) у загальній сумі 35   589,70 грн., про що вірно вказав суд першої інстанції у рішенні, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.
Разом із тим, при розрахунку суми інфляційних втрат по зобов`язанням за листопад та грудень 2017 року позивач нараховує інфляційні втрати на суму заборгованості разом з інфляційними втратами за попередні періоди, що не відповідає положенням ст. 625 Цивільного Кодексу України, в якій зазначено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
За змістом   статей 3, 509, 625 ЦК України передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат     на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати, нараховані за попередній період.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем помилково під час нарахування інфляційних втрат враховано (обчислено)   не тільки основний борг, а й суму, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року по справі №924/532/19.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає арифметично вірним проведений судом першої інстанції перерахунок інфляційних втрат, нарахованих з грудня 2017 року по квітень 2019 року, тому погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 99 831,35 грн інфляційних втрат, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.       

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст.  129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» та Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/18194/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/18194/19  повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 03.07.2020

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк