ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.	Справа № 520/11921/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Мар`єнко Л.М., м. Харків) від 23.12.2019 року по справі № 520/11921/19
за позовом ОСОБА_1 
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати  протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бойченка В.В. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25.09.2019 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/179/19, виданого 22.05.2019 Харківським окружним адміністративним судом, а виконавчий лист № 643/179/19 повернути до відділу ДВС примусового виконання рішень ГТУЮ у Харківській області для відновлення виконавчого провадження, належно.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірна постанова від 25.09.2019 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/179/19 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її прийнято всупереч положень чинного законодавства, в порушенням прав стягувача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/11921/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися на поштові адреси, що містяться в матеріалах справи.
Позивач повідомлялася на адресу зазначену нею в позовній заяві та апеляційній скарзі, але поштове відправлення повернулося з відміткою пошти поштового відділення: "інші причин – адресат відсутній". Інших засобів зв`язку (іншої поштової адреси, номера телефону, електронної  адреси, позивач суду не повідомляв).
Відповідач повідомлявся на адресу, що міститься в матеріалах справи, але поштове відправлення повернулося з відміткою пошти поштового відділення: "інші причин – організація ліквідована, перейменована)". Додатково відповідач повідомлявся на електронну адресу.
Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Тобто, відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважається повідомленим належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 р. по справі № 643/179/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова видати ОСОБА_1 бланк відповідної заяви встановленого зразку про призначення (нарахування) пільгової пенсії за Списком № 1 для його заповнення та здачі його управлінню Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова для вчинення певних дій. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_1 до 07.11.2017 р. та розміром нарахованої пільгової пенсії за Списком № 1.
Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
На підставі вказаного судового рішення позивачу видано відповідний виконавчий лист.
Також судом встановлено, що 05.06.2019 р. до ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області від ОСОБА_1 надійшла заява від 22.05.2019 р. про прийняття на виконання виконавчого листа по справі № 643/179/19 від 23.04.2019 р., виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалася ОСОБА_1 до 07.11.2017 р. та розміром нарахованої пенсії за Списком № 1; звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.
У зв`язку з цим, 06.06.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59291927. Зазначену поставному було направлено сторонам виконавчого провадження.
У зв`язку з невиконанням рішення суду, 24.07.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у ВП № 59291927 (а.с. 9).
Також, на адресу боржника державним виконавцем було направлено вимогу від 14.08.2019 р. № 10666/дв-9, в якій вимагалося від боржника негайно з моменту отримання вказаної вимоги повідомити про стан виконання рішення суду, в частині звернення до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць та заходів, які будуть вжиті.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. по справі № 643/179/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року по справі № 643/179/19 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_1 до 07.11.2017 та розміром нарахованої пільгової пенсії за Списком № 1. В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 08.10.2019 р. по справі № 643/179/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. у справі № 643/179/19.
На підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. по справі № 643/179/19, керуючись вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем прийнято постанову від 25.09.2019 р. про закриття виконавчого провадження в частині зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_1 до 07.11.2017 та розміром нарахованої пільгової пенсії за Списком № 1.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що постанова державного виконавця від 25.09.2019 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/179/19, виданого 22.05.2019 р. Харківським окружним адміністративним судом, прийнята у відповідності до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки скасовано судове рішення на підставі якого виданий виконавчий документ.
Колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
Судові рішення, відповідно до ст. 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до чч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях ч. 1 ст. 370 КАС України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
Приписами ст. 63 Закону № 1404-VІІІ визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Згідно виконавчого листа № 643/179/19, який був виданий на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 р., боржника зобов`язано виконати судове рішення шляхом нарахування та виплати недоотриманої суми пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалася ОСОБА_1 до 07.11.2017 р. та розміром нарахованої пенсії за Списком № 1. Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. по справі № 643/179/19 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_1 до 07.11.2017 та розміром нарахованої пільгової пенсії за Списком № 1 та в цій частині  прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19 скасоване в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_1 до 07.11.2017 і саме на виконання цієї частини видавався виконавчий лист у справі, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем правомірно закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 643/179/19, виданого 22.05.2019 Харківським окружним адміністративним судом, а виконавчий лист № 643/179/19 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ.
Що стосується доводів апелянта з приводу тривалого невиконання органом ДВС рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19, колегія суддів зазначає, що такі дії (бездіяльність) відповідача не є предметом спору в межах цієї справи.
Щодо доводів апелянта з приводу того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі № 643/179/19 також було зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова видати ОСОБА_1 бланк відповідної заяви встановленого зразку про призначення (нарахування) пільгової пенсії за Списком № 1 для його заповнення та здачі його управлінню Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова для вчинення певних дій і в цій частині рішення суду першої інстанції не скасовано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. по справі № 643/179/19, колегія суддів зазначає, що згідно виконавчого листа, виданого Харківським окружним адміністративним судом, боржника зобов`язано нарахувати та виплатити недоотриману суму пенсії за період з 22.02.1993 р. до 07.11.2017 р. та розмір недоотриманих сум пенсії визначити як різницю пенсії, яка виплачувалася ОСОБА_1 до 07.11.2017 р. та розміром нарахованої пенсії за Списком № 1 (в подальшому рішення суду першої інстанції щодо цієї частини вимог скасоване), тобто виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду в частині видачі ОСОБА_1 бланку відповідної заяви встановленого зразку про призначення (нарахування) пільгової пенсії за Списком № 1 для його заповнення та здачі його управлінню Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова для вчинення певних дій не видавався, а тому ця обставина на правомірність винесеної постанови від 25.09.2019 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/179/19 не впливає.
Щодо доводів апеляційної скарги, які фактично стосуються незгоди з рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. по справі № 643/179/19 є безпідставними, оскільки це рішення суду апеляційної інстанції є чинним та є обов`язковими до виконання на всій території України.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця Бойченка В.В. відділу примусового  виконання  рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25.09.2019 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/179/19, виданого 22.05.2019 Харківським окружним адміністративним  судом, прийнята у відповідності до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом апеляційної інстанції частково скасоване рішення суду, на підставі якого (в частині, що скасована судом апеляційної інстанції) був виданий виконавчий документ та відкрито виконавче провадження.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/11921/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/11921/19 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/11921/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  30.06.2020 року