КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 752/26627/18
Головуючий у першій інстанції - Плахотнюк К.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/10830/2020
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 вересня 2020 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позов обґрунтовано тим, що матір позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 починаючи з 1987 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. Вказані особи постійно  проживали у спільній квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з кінця 1989 року та по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказувала, що на сімейній зустрічі у 1992 році ОСОБА_3 запропонував їй перейти жити у належну йому квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 , а він та мати позивача залишаться проживати у квартирі на АДРЕСА_4 . Приблизно в 2002 році померлий ОСОБА_3 повідомив позивачу,  що подарував їй вказану квартиру та вона з того моменту є її власником, але документи він надасть згодом. Оскільки позивач ставилась до ОСОБА_3 з повагою, то не розпочинала подібних розмов у майбутньому, а просто проживала в квартирі, вважаючи себе її повноцінним власником.
Зазначала, що з 1992 року та по даний час, тобто більше 26 років проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, додаткові витрати та аварійні платіжні квитанції, а ОСОБА_3 починаючи з 1992 року та по день своєї смерті не чинив їй жодних перешкод у користуванні та володінні квартирою, а також морально підтримував її господарювання в ній.
Зауважувала, що оскільки позивач рахувала себе власником, перешкод у здійсненні права користуванні та проживанні їй не чинилось жодними особами, а про відсутність правовстановлюючих документів в дійсності дізналась нещодавно, була вимушена звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Апелянт вважає, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що єдиною підставою  для залишення позову без розгляду є те, що вона була повідомлена та не з`являлась в судові засіданні призначені на 06 травня 2020 року та 02 липня 2020 року. Однак, не погоджується із таким висновком суду та вказує, що насправді судове засідання від 06 травня 2020 року не призначалось та відповідно не проводилось, а з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції 07 березня 2020 року після повернення справи з Київського апеляційного суду, призначив наступне судове засідання відразу на 02 липня 2020 року. 
ОСОБА_1 вказує, що у суду були відсутні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки відсутня повторність неявки позивача у два засідання підряд. 
Окрім того, апелянт зазначала, що необхідною умовою для застосування судом пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України є повідомлення позивача про засідання належним чином, а вона не була повідомлена, адже судова повістка на судове засідання, яке було призначено на 02 липня 2020 року їй не була вручена, від отримання такої позивач не відмовлялась та зі свого місця проживання не відлучалась. Таким чином, позивач не був належним чином повідомлений про дату засідання.
Вказує, що пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України уповноважує суд залишити позов без розгляду лише у випадку повторної неявки позивача в судове засідання, в якому відбувається розгляд справи по суті та наголошує, що засідання від 02 липня 2020 року було підготовчим, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала про призначення справи до судового розгляду. 
На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , який подано представником ОСОБА_5 відповідно до якого не погоджується з апеляційною скаргою з огляду на наступне.
Відповідач вказує, що пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, крім відповідача, незалежно від причин неявки. Тобто, законодавцем встановлено, що при повторній неявці позивача в судове засідання причина неявки в судове засідання не має значення для суду і в разі навіть поважної причини при повторній неявці в судове засідання, якщо від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідач вважає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що її явка в засідання не була обов`язком, а правом, однак не погоджується з таким твердженням та вказує, що позивач самостійно має бути зацікавлений у розгляді його справи в розумні строки. Вказано, що апелянт два роки протягом розгляду справи у суді першої інстанції не з`являється в судові засідання. Такі неодноразові неявки позивача, на думку відповідача, свідчать про небажання підтримувати позовні вимоги та умисне затягування розгляду та вирішення справи по суті, що і є підставою для залишення такого позову без розгляду судом. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що в судові засідання, які були призначені на 06 травня 2020 року та 02 липня 2020 року позивач по справі не з`являлась. Зазначено, що оскільки позивачка повторно не з`явилася в судове засідання і від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, то існують правові підстави для залишення позову без розгляду.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
  Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 06 травня 2019 року (а.с.178, т.1).
Вказану вище ухвалу було направлено учасникам по справі 28 грудня 2018 року (а.с.179, т.1) й ОСОБА_1 отримала її 15 січня 2019 року (а.с.181, т.1).
В матеріалах справи також міститься клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, яке призначено на 06 травня 2019 року на 09 год. 30 хв. (а.с.228, т.1).
Відповідно до протоколу судового засідання від 06 травня 2019 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2019 року на 11 год. 00 хв. (а.с.229-230, т.1).
В подальшому ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року (а.с.234-236, т.1), яку було повернуто скаржнику ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року (а.с.248-249, т.1).
Окрім того, матеріали справи містять конверт із вкладенням та рекомендованим повідомлення, який адресований ОСОБА_1 про призначення судового засідання на 02 жовтня 2019 року на 11 год. 00 хв., яке повернулось до суду першої інстанції у зв`язку із іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, а саме адресата немає вдома (а.с.1 ,т.2).
Відповідно до довідки, яка наявна в матеріалах справи, 02 жовтня 2019 року дана цивільна справа не розглядалась у зв`язку із перебуванням матеріалів цивільної справи на розгляді в Київському апеляційному суді (а.с.2, т.2).
Наступне судове засідання було призначено на 02 липня 2020 року на 15 год. 00 хв., що підтверджується судовою повісткою про виклик до суду (а.с.11, т.2). Вказану судову повістку ОСОБА_1 не отримала, що підтверджується конвертом із вкладенням та рекомендованим повідомлення, який повернувся до суду першої інстанції з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.14, т.1).
Відповідно до протоколу судового засідання від 02 липня 2020 року в судове засідання з`явились відповідач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 (а.с.17, т.2).
  Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що належним чином повідомлений позивач по справі не з`явився на судові засідання, які були призначенні на 06 травня 2020 року (вказаний 2020 рік слід розцінювати як описку, так як з матеріалів справи вбачається, що має бути вказано 2019 рік) та на 02 липня 2020 року.
Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі вказано, що позивача по справі було належним чином  повідомлена про судове засідання, яке було призначено на 02 липня 2020 року й вказаний конверт повернувся до суду із відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.14, т.2), що не являється належним повідомлення  про  розгляд справи.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, приписи ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Тому повернення поштової кореспонденції з повістками про виклик до суду ОСОБА_1 на 2 липня 2020 року з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не свідчить про належне інформування позивача про час і місце розгляду справи.
З врахуванням викладеного  колегія суддів вважає,  помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання за відсутності належного повідомлення позивача про дату час та місце розгляду справи.   
З врахуванням викладеного  колегія суддів вважає,  помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання за відсутності належного повідомлення позивача про дату час та місце розгляду справи.   
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду. 
У своєму рішенні в справі "Голдер проти Сполученого Королівства", 1975 року суд відзначив: "Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження". Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд, залишаючи без розгляду позовну заяву, порушив норми процесуального права, оскільки помилково уважав   неявку  позивача в судове засідання, призначене  на  02 липня 2020 року повторною з огляду на те, що доказів належного повідомлення позивача про призначення справи до розгляду на 02 липня 2020 року матеріали справи не містять, а тому підстави для залишення позову без розгляду на час постановлення такої ухвали були відсутні.
Таким чином, з вищенаведених підстав колегія суддів не погоджується з постановленою ухвалою та уважає, що відповідно до вимог статті 379 ЦПК України остання підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 16 вересня 2020 року . 
 
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                               Т.Ц.Кашперська                                                                                                                      В.О.Фінагеєв