КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 760/9430/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7932/2020	Головуючий у суді першої інстанції – Кушнір С.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції – Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                           Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                     Ющенко Я.М.,
за участю:
представника відповідача
та третьої особи                                      ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом’янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні ОСОБА_2 звернувся до Солом’янського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи позовну заяву в новій редакції від 14.06.2019 року, просив: 
-         визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 16.03.2018 року за № 49 щодо відмови ОСОБА_2 у внесенні змін до його облікової справи та зарахування його зі складом сім`ї (одна особа) на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в місті Київ, в загальну чергу з 27.08.1993 року;
-         зобов`язати Міністерство оборони України внести зміни до облікової справи ОСОБА_2 та зарахувати його зі складом сім`ї (одна особа) на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в місті Київ в загальну чергу, з урахуванням попереднього часу перебування його на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби, тобто з 27.08.1993 року.
Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що протоколом житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 16.03.2018 року за № 49 йому було відмовлено у внесенні змін до його облікової справи та зарахування його зі складом сім`ї (одна особа) на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в м. Київ, у загальну чергу з 27.08.1993 року.
При цьому, підставою для відмови слугувало те, що відповідно до вимог п. 2 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20, при переміщенні військовослужбовця в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 03.03.1995 року.
Однак, позивач вважає вказані дії відповідача неправомірними, оскільки Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність на підставі наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року за № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.10.2006 року за № 1171/13045 (зі змінами).
Крім того, зазначає, що  Інструкція № 737 також втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року за № 370.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідно до довідки начальника КЕВ м. Житомир від 02.03.2018 року за № 1089 початковою датою зарахування його на квартирний облік в Збройних Силах України є 27.08.1993 року (проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у м. Овруч Житомирської області), позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 4 рішення Житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 16.03.2018 року за № 49 щодо відмови ОСОБА_2 у зміні дати зарахування на квартирний облік в гарнізоні міста Києва у загальній черзі з 03.03.1995 року на 27.08.1993 рік. Зобов`язано Міністерство оборони України зарахувати ОСОБА_2 зі складом сім`ї одна особа на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в місті Києві у загальній черзі з 27.08.1993 року (т. 2, а.с. 7-14).
В апеляційній скарзі відповідач Міністерство оборони України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Так, зокрема апелянт не погоджується з висновками суду стосовно того, що довідка, надана позивачем на підтвердження заявлених вимог, підтверджує факт зарахування  його на квартирний облік в Збройних Силах України з 27.08.1993 року, адже єдиним належним та допустимим доказом зарахування особи на квартирний облік є відповідне рішення житлової комісії.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом (т. 2, а.с. 20-31).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.05.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк на подання відзиву (т. 2, а.с. 60, 61).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.06.2020 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 66, 67).
09.06.2020 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Позивач у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01.07.2020 року до суду надійшло клопотання позивача, в якому він у зв`язку з запровадженням у військовій частині, де він проходить військову службу, режиму самоізоляції просив відкласти розгляд справи або розглянути її без його участі.
Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.08.1989 року проходив службу у Збройних Силах, а з 20.06.1993 року – у Збройних Силах України.
Згідно з довідкою № 234/6/71, виданою 02.04.2018 року начальником відділу організації та забезпечення якості внутрішнього аудиту Територіального управління внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України, полковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Територіальному управлінні внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України, на посаді старшого інспектора відділу аудиту державних закупівель та моніторингу ризикованих операцій.
З серпня 1993 року по січень 1994 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (Житомирська обл., м. Овруч).
Згідно з довідкою №1089 від 02.03.2018 року ОСОБА_2 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 м. Овруч перебував на квартирному обліку з 27.08.1993 року по 31.03.1994 року складом сім`ї 1 особа, житловою площею за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.
З січня 1994 року по червень 2006 року ОСОБА_2 проходив військову службу у м. Львів на офіцерських посадах служби пального та мастильних матеріалів військових частин Військово-Повітряних Сил України, а також контрольно-ревізійному управлінні Головного командування Повітряних Сил Збройних Сил України. 
Згідно з довідкою КЕВ м. Львова від 12.04.2006 року № 33 ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 з 03.03.1995 року по 12.04.2006 рік складом сім’ї одна особа, а також у списах осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень.
З червня 2006 року по серпень 2013 року ОСОБА_2 проходив військову службу у м. Вінниця в Територіальному Центральному контрольно-ревізійному управлінні Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України та Територіальному Центральному управлінні внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України.
Відповідно до довідки КЕВ м. Вінниця від 20.12.2016 року за № 139 позивач перебував на квартирному обліку з 03.02.1995 року по 19.02.2016 року. 
З вересня 2013 року позивач проходить військову службу у м. Києві у Департаменті внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, а з вересня 2016 року – у Територіальному управлінні внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України.
Як вбачається з матеріалів справи, за весь період проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме з 20.06.1993 року позивач житловою площею Міністерством оборони України не забезпечувався, що підтверджується довідкою № 5769 від 30.12.2016 року, довідкою № 160 та довідкою № 192.
Згідно з протоколом засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 11.01.2017 року за №30 полковника ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік із зміною дати з 03.02.1995 року на 03.03.1995 року, що підтверджується витягом з протоколу № 30 від 11.01.2017 року.
Підставою для зарахування позивача на квартирний облік, у тому числі і зміни дати з 03.02.1995 року на 03.03.1995 року були підтверджуючі документи, які надають позивачу право перебувати на квартирному обліку з 1995 року та вимоги п. 2 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.02.1995 року за № 43/579, де зазначалося, що при переміщенні військовослужбовця в інший гарнізон, йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 03.03.1995 року.
Згідно даних довідки № 22303 від 05.04.2018 року ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Київ. Дата зарахування на квартирний облік – 03.03.1995 року, кількість членів сім’ї – 1, номер в загальній черзі гарнізону – 2663, номер в черзі «без пільг» - немає.
02.03.2018 року позивач звернувся до начальника Територіального управління внутрішнього аудиту та голови житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, де він перебуває на квартирному обліку, з рапортом про внесення змін до його облікової справи та зарахування його зі складом сім`ї одна особа на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в м. Києві при Територіальному управлінні внутрішнього аудиту з 27.08.1993 року (враховуючи початкову дату зарахування його на квартирний облік у Збройних Силах України).
Протоколом житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 16.03.2018 року за № 49 йому було відмовлено у внесенні змін до його облікової справи та зарахування його зі складом сім`ї (одна особа) на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в м. Київ, у загальну чергу з 27.08.1993 року.
При цьому, підставою для відмови слугувало те, що відповідно до вимог п. 2 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20, при переміщенні військовослужбовця в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 03.03.1995 року.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував на протиправний характер вказаних дій відповідача щодо відмови у внесенні змін до його облікової справи, адже Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність на підставі наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року за № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.10.2006 року за № 1171/13045 (зі змінами).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ст.ст. 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
При цьому, Наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23.12.1992 року» було встановлено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.
Разом з тим, на підставі наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцями Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність.
Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Як передбачено п. 10.11 наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 року за № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», житлова комісія військової частини наділена повноваженнями приймати рішення щодо: зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; внесення змін до облікових даних військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у зв`язку зі зміною їх сімейного стану, набуття ними права на пільги для отримання житла; погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться вид виділеного жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам та розміру; скликання позачергових  зборів військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку з саморозпуском житлової комісії, оголошенням недовіри та виключення члена (членів) комісії зі складу житлової комісії; ініціюванням проведення довиборів члена (членів) житлової комісії.
Також, відповідно до п.п. 2.5, 2.14 Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року для зарахування на облік військовослужбовець подає через нетаємне діловодство військової частини рапорт на ім`я командира військової частини про зарахування на облік. Під час зарахування на квартирний облік після переміщення по військовій службі, військовослужбовець повинен надати довідку з останнього місця служби про перебування на квартирному обліку. Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача в частині відмови у перенесенні дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї з 03.03.1995 року на 27.08.1993 року, оскільки вказані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 362/4307/17, від 22.11.2018 року по справі № 362/6383/16-ц та від 20.03.2019 року по справі № 760/750/16-ц.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача документів, що підтверджують його право на перебування у квартирній черзі з 27.08.1993 року, колегія суддів відхиляє, адже наявна у матеріалах справи Довідка начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир від 02.03.2018 року за № 1089 підтверджує зарахування позивача на квартирний облік у Збройних Силах України з 27.08.1993 року.
Натомість, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували зворотнє, відповідачем надано не було.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається, позивач, оскаржуючи рішення житлової комісії від 16.03.2018 року, звернувся до суду з даним позовом 11.04.2018 року, тобто в межах строків позовної давності. 
Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 06 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська