ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1717/20                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 вересня 2020 року                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                             Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                 Бужак Н.П., Костюк Л.О., 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ліщинівське» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ліщинівське» до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И В :
СТОВ «Ліщинівське» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 26.03.2020 № 1173/23-00-52-10-012.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у листі Головного управління ДПС у Черкаській області від 17.03.2020 № 955/23-00-52-10-012 зазначалось, що станом на 01.03.2020 згідно даних інтегрованих карток за позивачем обліковано податковий борг у сумі 219583,79 грн у зв`язку з чим відповідно до статті 89 Податкового кодексу України  виникає право податкової застави. У листі не зазначено за яким податком існує податковий борг у сумі 219583,79 грн, порушено процедуру стягнення податкового боргу з підстав відсутності вимоги на таку суму боргу, сплата єдиного податку 4 групи є щорічною і рішення у сумі 219583,79 грн  є необґрунтованим. Надісланий лист не відповідає формі вимоги, визначеної порядком направлення контролюючими органами податкових вимог та не встановлює суму податкового боргу у розрізі податків. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 р. у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Підстави апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.   
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, СТОВ «Ліщинівське» зареєстровано як юридичну особу 17.03.2000. Основний вид економічної діяльності - КВЕД 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур.
Зважаючи на те, що станом на 01.03.2020 р. за позивачем обліковувався податковий борг на загальну суму 219 583,79 грн по наступним податкам: з орендної плати  з юридичних осіб у сумі 61  887,37 грн; з єдиного податку з с/г товаровиробництв, у яких частка с/г товаровиробництв за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75% у сумі 152  200,82 грн; та з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 5  495,6 грн, у відповідності до вимог ст. 89 Розд. ІІ Податкового кодексу України у зв`язку з наявною заборгованістю Уманським управлінням ГУ ДПС у Черкаській області  було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 1173/23-00-52-10-012 від 26.03.2020 р. (майно, право власності на яке платник набуде у майбутньому), яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків СТОВ «Ліщинівське».
Не погоджуючись із винесеним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем дотримано процедуру направлення податкової вимоги позивачу. Оскільки податкову вимогу від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" не скасовано, відповідач мав право приймати рішення про опис майна у податкову заставу від 26.03.2020 № 1173/23-00-52-10-012.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом.
Згідно п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави. 
Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Згідно п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. 
Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 88.2 ст. 88 ПК України). 
Пунктом 89.1 ст. 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у    податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп. 89.1.1); у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пп. 89.1.2); у випадку, визначеному в пункті 100.11    статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань (пп. 89.1.3).
Згідно п. 89.2 ст. 89 ПК України визначено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених    пунктом 89.5    цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до  Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею. 
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене    пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій. Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податку СТОВ "Ліщинівське" станом на 01.03.2020 має податковий борг: з орендної плати з юридичних осіб у сумі 61887,37 грн (а.с.36); з єдиного податку з с/г товаровиробництв, у яких частка с/г товаровиробництв перевищує 75 % (платник 4 групи) у сумі 152200,82 грн; з податку на додану вартість у сумі 5495,60 грн.
Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому    податкову вимогу    в    порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Згідно пункту 59.3 статті 59 Кодексу № 2755 податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом 59.4 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2019 відповідачем прийнято податкову вимогу № 188111-52 форми "Ю" у сумі 94975,51 грн, що вручено позивачу 03.12.2019. 
З копії податкової вимоги від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю", наданої позивачем до матеріалів справи, встановлено, що позивачу визначено суму податкового боргу 94 975,51 грн - єдиний податок з с/г товаровиробництва, у яких частка с/г товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 %. 
У вимозі зазначено, що на будь-яке майно платника податків, що перебуває у його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави. 
Судом першої інстанції встановлено, що податкова вимога відповідає формі, визначеній у п. 59.3 ст. 59 Кодексу № 2755.
Вимога від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" у сумі 94975,51 грн направлена рекомендованим за податковою адресою позивача (вул. Леніна, 69, с. Ліщинівка, Христинівський район, Черкаська область, 20013) та вручена позивачу 03.12.2019, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор 2030109235605.
Також суд першої інстанції зауважив, що учасниками справи не повідомлено відомостей з наданням підтвердних доказів про оскарження/скасування податкової вимоги від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" у сумі 94 975,51 грн, отриманій позивачем 03.12.2019.
Відповідно до п. 2 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586 (далі - Порядок № 586) дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування відповідно до    Кодексу    або податкових законів, і на яких покладено обов`язок із сплати податків, зборів, платежів згідно з Кодексом.
Пунктом 7 Порядку № 586 право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені    Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені    Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в    пункті 100.11    статті 100 глави 9 розділу II цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно п. 8 Порядку № 586 день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів відповідно до законодавства.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (п. 87.2 ст. 87 ПК України). 
Відповідно до п. 89.5 ст. 89 ПК України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян  (п. 10 та п. 11 Порядку № 586).
Враховуючи, що податкову вимогу від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" не скасовано, відповідач мав право примати рішення про опис майна у податкову заставу від 26.03.2020 № 1173/23-00-52-10-012.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Оцінюючи твердження позивача щодо неправомірності вимоги від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" у зв`язку з тим, що закінчення встановленого ПК України граничного строку сплати суми грошового зобов`язання для СТОВ «Ліщинівське» як платника четвертої групи за 2019 рік є 30.01.2020, суд першої інстанції зазначив наступне.
Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники - юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Згідно п. 294.1 ст. 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік. Відповідно до п. 294.2 ст. 294 ПК України податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду. 
Підпунктом 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 295.9.2 п. 295.9 ст. 295 ПК України платники єдиного податку четвертої групи сплачують податок щоквартально протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, у таких розмірах: у I кварталі - 10 відсотків; у II кварталі - 10 відсотків; у III кварталі - 50 відсотків; у IV кварталі - 30 відсотків;
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач зобов`язаний сплачувати податкове зобов`язання протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, а не року, позаяк календарний рік є звітним для декларування єдиного податку платниками 4 групи.
Судом з облікової картки платника податку ТОВ "Ліщинівське" встановлено, що: станом на 30.01.2019 за позивачем обліковано податковий борг у сумі 60066,48 грн; 30.04.2020 збільшено недоїмку на суму 19075,10 грн (10%) на підставі податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 20.02.2019 № 9026545280, заборгованість всього - 79141,58 грн (а.с.32); 30.07.2019 збільшено недоїмку на суму 19075,10 грн (10%) на підставі податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 20.02.2019 № 9026545280; 30.10.2019 збільшено недоїмку на суму 95375,51 грн (50%) на підставі податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 20.02.2019 № 9026545280, заборгованість всього - 94975,51 грн. Всього сплачено с початку 2019 року 99 874,69 грн.
Враховуючи наявність у позивача податкового боргу у сумі 94 975,51 грн відповідачем правомірно сформовано податкову вимогу від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" у сумі 94975,51 грн. 
Колегія суддів зазначає, що вказана заборгованість станом на 30.12.2019 р. підтверджується обліковою  карткою позивача, що спростовує його доводи про те, що судом першої інстанції не було встановлено суму заборгованості станом на момент винесення податкової вимоги.
При цьому, які вірно зазначив суд першої інстанції, правомірність прийняття вимоги від 25.11.2019 № 188111-52 форми "Ю" не є предметом розгляду у даній справі (позовної вимоги щодо протиправності вимоги у справі № 580/1717/20 позивачем згідно обраного способу захисту не заявлено).
Оскільки позивач самостійно узгодив зобов`язання зі сплати єдиного податку з наданням звітності (податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 20.02.2019 № 9026545280), то у нього, відповідно, наявний конституційний обов`язок зі сплати нарахованої суми, несплачене податкове зобов`язання набуло ознак податкового боргу.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до абз. 3 п. 89.3 ст. 89 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Рішення про опис майна у податкову заставу від 26.03.2020 № 1173/23-00-52-10-012 підписано начальником Уманського управління ГУ ДПС у Черкаській області В.В.Сліпченко.
ВАСУ у справі № 2а-4687/12/2670 зазначив: рішення про опис податкової застави може бути підписане, як керівником, так і заступником керівника контролюючого органу (ЄДРСР 41739713).
Рішення про опис майна у податкову заставу направлено позивачу рекомендованим листом (штрихкодовий ідентифікатор 2030109584804) і отримано позивачем 14.04.2020, що стверджується позивачем у позові і підтверджується відомостями з сайту Укрпошти - відстеження поштових відправлень.
Акт опису майна ДПС не належить оскарженню у порядку адміністративного судочинства та не підпадає під судову юрисдикцію взагалі, так як не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (КАС у ВС №560/495/19). Акт опису майна, який за змістом пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України визначає перелік майна, на яке поширюється право податкової застави, не є актом індивідуальної дії, що породжує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків, зокрема у формі встановлення обтяження. Обов`язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Акт опису майна лише фіксує певний перелік майна та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Складання акту опису, по суті полягає у викладенні/відображенні на паперовому носії певної інформації, що є фактично технічним процесом створення документа та завершальною стадією виконання організаційно-технічних дій по завершенню створення документу.
Адміністративний арешт майна платника податків повний або умовний як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом відповідачем згідно матеріалів справи до СТОВ "Ліщинівське" не застосовано. Відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, боржник може тільки за згодою контролюючого органу (п. 92.1 ст. 92 ПК України).
У листі ДФС від 11.11.2016  №11967/К/99-99-17-01-14 зазначено, що платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом.
Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пп. 93.1.1-93.1.5 п. 93.1 ст. 93 ПК України (п. 93.2 ст. 93 ПК України).
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу від 26.03.2020 № 1173/23-00-52-10-012 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3  ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 313, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ліщинівське» залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                             О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                    Л.О. Костюк