ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9633/20	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/280/20 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ст.173 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адвокатів Пономаренка І.А., Кожевнікової О.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять постанову Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та притягнути до відповідальності.
       Посилаються на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням свідків та потерпілих, які є доказами вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, чим допустив неповноту та однобічність судового розгляду.
       На думку апелянтів, суд повинен критично оцінити пояснення ОСОБА_6 , як такі, що надані ним з метою уникнення відповідальності.
       Вважають, що судом всупереч вимогам ст. 269 КУпАП ні потерпілі, ні свідки не були викликані в судове засідання і, відповідно, судом не було заслухано їх пояснення щодо обставин правопорушення. 
       Також просять поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений ними з поважних причин, оскільки участі у розгляді справи судом першої інстанції вони не приймали, а копію оскаржуваної постанови суду отримали 16 червня 2020 року.

       Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адвокатів Пономаренка І.А., Кожевнікової О.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, пояснення ОСОБА_6 , який заперечив апеляційну скаргу, вважає постанову суду законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
       Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
       З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
       Аналіз матеріалів справи та рішення місцевого суду, яке оскаржують апелянти, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Відповідно до диспозиції статті 173 КУпАП, дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. 
       Об`єктом захисту від неправомірних посягань в даному випадку є громадський порядок, тобто система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі.
       При цьому, обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП є хуліганський мотив, а умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих є головним моментом, що визначає зміст поведінки хулігана.
       Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №545352 від 10.06.2020 року, ОСОБА_6 09 травня 2020 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на території спортивної біатлонної бази по АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
       Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в письмових поясненнях від 10 травня 2020 року та суді апеляційної інстанції вказали, що 09.05.2020 року, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на території спортивної біатлонної бази по АДРЕСА_1 , у них виникла дискусія із ОСОБА_6 щодо тренувань, в ході якої ОСОБА_6 висловлювався в їх сторону нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.
       Із наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відібраних працівником поліції 01 червня 2020 року вбачається, що не зважаючи на певні непорозуміння, які виникли між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо мови, якою розмовляла остання, погроз та нецензурної лайки від ОСОБА_6 в сторону ОСОБА_9 не лунало.
ОСОБА_6 у письмових поясненнях та в суді апеляційної інстанції зазначив, що приїхавши разом з сім`єю на стрільбище 09 травня 2020 року побачив, що група осіб скоює злочин, тому викликав поліцію, після чого ОСОБА_5 намагалася спровокувати його образливими та нецензурними висловлюваннями щодо захисників України, а також ображала дітей, які каталися на ковзанах. ОСОБА_6 повідомив, що жодних нецензурних висловлювань та погроз фізичною розправою щодо ОСОБА_9 не говорив.
       У письмових поясненнях від 13.05.2020 року свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_6 жодного відношення до проведення навчальних тренувань немає, проте створює певні перешкоди. Свідок зазначив, що приїхавши на територію спортивної біатлонної бази по АДРЕСА_1 09 травня 2020 року, ОСОБА_6 разом із товаришами висловлював претензії щодо дій ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які виконували свої функціональні обов`язки, причому висловлювався нецензурно та погрожував.
       Із вищевказаних пояснень вбачається, що між сторонами вже існували певні неприязні стосунки, через які фактично мав місце конфлікт 09 травня 2020 року. Тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, котрі є основними критеріями, які відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень. 
       Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність в діях ОСОБА_6 суб`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, а саме хуліганського мотиву та умислу, спрямованого на порушення громадського порядку, оскільки дрібне хуліганство наявне лише за умови наявності хуліганського мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи порушити не тільки громадський порядок, але й проявити неповагу до суспільства чи окремої особи без вагомих на те причин, що в даному випадку відсутнє.
       Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено всіх ознак дрібного хуліганства, а саме: чи вчинено діяння в громадському місці, чи вчинено діяння в присутності сторонніх осіб і чи були порушені громадський порядок і спокій громадян в результаті дій ОСОБА_6 ..
Таким чином, фабула адміністративного правопорушення вмінена ОСОБА_6 і викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не відображає всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто дрібного хуліганства.
У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах "Малофеєва проти Росії" та "Карєлін проти Росії" у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін ( оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення.
Необґрунтованими є твердження апелянтів щодо порушення принципу безпосередності дослідження письмових пояснень свідків, оскільки це не перешкодило суду повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідити докази у справі, достовірно встановити обставини, що мають значення для справи та відповідно до ст.252 КУпАП дати їм належну правову оцінку.                
Щодо посилання апелянтів на порушення їх прав, передбачених ст.269 КУпАП, як потерпілих, зокрема в частині не повідомлення їх про розгляд справи в суді, то останні скористалися своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду, де їм надана можливість використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її у відповідності із законом. 
       За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ст.173 КУпАП, як про це просять апелянти - немає.
       Оскільки справу розглянуто судом першої інстанції 11 червня 2020 року у відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , копію оскаржуваної постанови суду вони отримали 16 червня 2020 року, тому строк на апеляційне оскарження їм слід поновити, визнавши причини пропуску поважними.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-
п о с т а н о в и л а:
       Поновити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя