П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5442/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Капинос Оксана Валентинівна  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
17 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року  (місце ухвалення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України  щодо не проведення повного розрахунку при звільненні;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.01.2018 по 22.01.2020 в сумі 215744,62 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Позивач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2    ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України та не надав суду доказів наявності поважних причин пропуску цього строку. 

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З обставин справи встановлено, що позивач просить виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні 18.01.2018, а саме: що включає компенсацію за неотримане речове майно, яка виплачена 18.04.2018,  індексацію грошового забезпечення, яка виплачена 15.11.2018 та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки , яка виплачена 22.01.2020.
В той же час, з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату зазначених сум, позивач звернувся 30.03.2020, що підтверджується штампом Укрпошти на поштовому конверті, у якому він надійшов до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України,  а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що "в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України  у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
З наведеного вбачається, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками позовної давності.
Разом з тим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із стягненням середнього заробітку за час затримку виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, індексації та компенсації за невикористані дні календарної додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні з публічної служби, то під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення КАС України, як норми спеціального закону, а не положення КЗпП України. Зазначеного висновку, дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 та постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.
Правова позиція щодо застосування до даної категорії справ місячного строку викладена у  постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №806/1989/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Оскільки позивач звільнений 18.01.2018, а  компенсація за неотримане речове майно виплачена 18.04.2018,  індексація грошового забезпечення виплачена 15.11.2018, компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки - 22.01.2020, а  з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату зазначених сум, позивач звернувся 30.03.2020, зазначене свідчить на користь висновку про пропуск позивачем, встановленого в ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що до стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації строк звернення взагалі не застосовується, оскільки це є заробітною платою, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 233 КАС України він має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду позовної заяви   ОСОБА_1 та його заяви про поновлення строку звернення до суду, не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку. 

Доводи апелянта про те, що  під час вирішення цієї справи мають бути враховані правові позиції Верховного Суду від 28.12.2019, від 13.03.2019,  від 24.01.2019 стосовно застосування до стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні тримісячного строку звернення, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки Верховний Суд у постановах від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 та від 04.06.2020 у справі №806/1989/17 висловив протилежну правову позицію щодо застосування до даної категорії справ місячного строку звернення. Колегія суддів  вважає, що саме останні правові позиції у даному випадку належить застосувати.

Таким чином, позивачем не наведено та не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
Варто зазначити, що при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує  практику Європейського суду з прав людини.
Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та дійшов законного і обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, а тому підстави для  скасування ухвали Житомирського окружного адміністративного суду відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.