07.08.20
33/812/260/20

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
                  7 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд 

у складі: головуючого – судді                 Ямкової О.О.

за участю: секретаря         Бєлорукової І.В.
особи, яка притягнута
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника                          Рехлецького Р.В
       
        розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення 
        за апеляційною скаргою захисника Рехлецького Р.В. на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2020 року, якою 
    ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 23 квітня 2020 р. о 10 годині 21 хвилині в місті Миколаєві по вул. Троїцької, 212 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «BMW 318D», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол в присутності двох свідків.
Постановою судді від 15 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Рехлецький Р.В. просить постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального права, диспозиції яких ретельно переписані захисником у змісті апеляції. 
На його думку суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його ґрунтуючись на доказах, які не можуть бути взяті до уваги.
Так, відеозапис спілкування поліцейських з ОСОБА_1 не є безперервною, та вона не внесена у якості доказів до протоколу про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на місці зупинки, внаслідок чого не роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду у медичного закладі.
Після зупинки за наявності решітки на номерному знаку автомобіля, та добровільного її зняття водієм на вимогу поліцейських, патрульні безпідставно запідозрили ОСОБА_1 спочатку у наявності стану алкогольного, а потім наркотичного сп`яніння, хоча об`єктивних даних такого стану водія матеріали справи не містять. 
Суддею не взято до уваги той факт, що посвідчення водія поліцейськими не вилучалося, що ставить під сумнів об`єктивність звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Є сумніви і у відповідності пояснень свідків, які на відеозапису з`являються тільки один раз, а їх пояснення за змістом повністю не відповідають змісту протоколу про адміністративне правопорушення. 
Крім цього, зазначає, що за змінами, які відбулися у законодавстві з 1 липня 2020 року відповідальність водіїв за частиною 1 статті 130 КУпАП не передбачена, а дія цього акту скасована, наслідком чого є закриття провадження у справі у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного. 

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.
Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, які згідно до вимог статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Таким чином, водій зобов`язаний пройти медичний огляд в медичному закладі для визначення стану наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції та в його присутності. 
Відповідно до вимог пунктів 2.12, 3.17 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх 
справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015  № 1452/735 (далі – Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Проведення лабораторних досліджень в медичному закладі є обов`язковим для визначення факту перебування особи в стані наркотичного сп`яніння. 
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який його доставив, про що робиться запис у згаданому вище висновку.
Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не передбачено законом, а дії працівника поліції, який запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відповідали вимогам п. 2.12 зазначеної Інструкції. 
В той же час, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, з пояснень свідків, а також з відеозапису (файли з нагрудних камер відеореєстратора 241 і 3972 за 23 квітня 2020 року о 10год. 40хв. у присутності свідків, з 10год. 43хв. по 10год. 45хв., 10год. 48хв., з 11год. 13хв.), водій ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, в тому числі у присутності свідків, а пізніше, після фіксації його відмови при свідках, додав, що пройде його сам за відсутності поліцейських.
Будь-яких даних про роз`яснення ОСОБА_1 виниклої у поліцейських підозри, щодо його знаходження у стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять, навпаки, і свідки і відеозапис (о 10год. 40хв., о 10год. 49хв., об 11год. 10хв. і 11год. 12хв.) підтверджують наявність у поліцейських достатність підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, в тому числі у зв`язку з неадекватною поведінкою та тремтінням пальців рук. 
Посилання захисника на не повну відповідність змісту пояснень свідків змісту протоколу про адміністративне правопорушення не може бути взято до уваги, так як письмові пояснення свідка фіксуються поліцейським з його слів, та свідком підписуються, а об`єктивні дані що підстав вважати наявність у водія стану наркотичного сп`яніння вносяться до протоколу поліцейськими, які мають для цього повноваження у відповідності до положень пунктів 2, 4, 6 розділу І Інструкції, та за наявності їх об`єктивного підтвердження, такі дані підписуються свідками у протоколі про адміністративне правопорушення, що є доказом по справі.  
Тому однакове зазначення свідками у поясненнях та у протоколі про те, що водій ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, та поведінка, що не відповідає обстановці, не тільки узгоджуються між собою, а ще є достатніми показниками для пропонування водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що і було виконано поліцейськими у відповідності до положень Інструкції з роз`ясненнями усіх прав та наслідків двома мовами «українською та російською» (відеозапис о 10год. 40хв., з 10год. 44хв., з 11год. 35хв.).
Щодо невручення водію направлення для проходження огляду з вини поліцейських та не вилучення ними водійського посвідчення, то такі доводи спростовуються як протоколом про адміністративне правопорушення, так і відеозаписами, за якими водійське посвідчення знаходилося в руках дружини водія, яка знаходилася спільно з ним у автомобілі у момент його зупинки, не віддала посвідчення у руки поліцейських, та вимагала його оглянути на відстані 1 метру від неї, а водій  ОСОБА_1  взагалі відмовився від особистого підпису у всіх складених поліцейськими документах, на що йому було роз`яснено про їх відправку на його адресу поштою.   
Твердження захисника про відсутність підстав притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи даних про його перебування у стані наркотичного сп`яніння, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП за відмову від проходження огляду за ознаками перебування у стані сп`яніння, а не за керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. 
Безпідставним є і посилання на судову практику, а саме постанову КАС ВС від 13 лютого 2020 року при розгляді справи №524/9716/16а, оскільки захисником перекручено висновки суду за обставинами, які не є аналогічними обставинам по даній справі. 
По-перше, такі висновки суду зроблені по матеріалам адміністративного правопорушення, за яким протокол не складається, так як відразу виноситься постанова, складена компетентним органом – уповноваженими поліції, а не судом, та у цій постанові повинні бути зазначені усі докази, на підставі яких водія притягнуто до відповідальності.
По-друге, стаття 256 КУпАП, на яку посилається захисник, не містить таких вимог до протоколу про адміністративне правопорушення, який як доказ по справі оцінюється судом поряд з іншими доказами, що надаються до матеріалів справи.
Не має законодавчих обмежень щодо черговості складання протоколу про адміністративне правопорушення, першим чи другим поліцейським патрулем, які прибули на місто події, окрім його складання у відповідності до пункту 1 статті 255 КУпАП. 
Стосовно доводів захисника про наявність підстав для закриття провадження по справі у зв`язку із скасуванням акту, що встановлює адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП, то вони є такими, що суперечать як даті, коли відбулася подія адміністративного правопорушення (23 квітня 2020 року), так і змісту самого Закону, на який посилається захисник, що був чинним з 1 по 3 липня 2020 року, та посилив відповідальність водіїв, кваліфікуючи такі дії як кримінальний проступок, внаслідок чого зворотної дії у часі не має. 
За такого підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частиною 1 статті 247 КУпАП, відсутня, так як скасування акту, що передбачає адміністративну відповідальність не відбулося, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за ці дії була не скасована, а навпаки посилена. 
Посилання захисника на порушення працівниками поліції порядку здійснення відеозапису теж є такими, що суперечать як положенням «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер» №100 від 3 лютого 2016 року, за якими визначено, що нагрудна відеокамера активується поліцейським, так як не має постійного джерела живлення, та не передбачає зберігання відеозйомки, проведеною такою камерою в одному файлі, на противагу відеореєстратору, що встановлюється на службовому транспортному засобі у відповідності до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України №1026 від 18 грудня 2018 року, за якою визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка цим реєстратором, є безперервною до її завершення.
Крім цього, із доданих до матеріалів відеофайлів вбачається, що зйомка проводилася за допомогою двох нагрудних камер, та за своїм часом, незважаючи на їх розміщення у різних файлах, безперервно фіксує спілкування з водієм, оскільки закінчуючись за часом в одному файлі, продовжується з цього ж часу в другому файлі. 
Також ці відеозаписи є не єдиним доказом у справі, а тому обґрунтовано оцінені суддею місцевого суду як доказ у сукупності з іншими доказами, що є у справі, зокрема, з даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків.
За матеріалами справи, вищезазначені свідки надали письмові пояснення, підписали протокол, та, як свідчить відео, дійсно перебували на місці зупинки транспортного засобу, і саме в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.
Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу захисника Рехлецького Р.В. залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

       Головуючий                                         О.О. Ямкова