ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/13497/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Первинної профспілкової організації «Правозахисники країни»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року (головуючий суддя – Юрков Е.О.) в адміністративній справі

за позовом                                         Первинної профспілкової організації «Правозахисники країни»

до                                                   Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про                                                   визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Первинна профспілкова організація «Правозахисники країни» (далі – Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – Відповідач), в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо ненадання в п`ятиденний термін, що передбачений ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», запитуваної інформації відповідно до запиту Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 17.12.2019 року за вих. № 1299;
-          зобов`язати ГУНП в Полтавській області надати повну інформацію на запит Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 17.12.2019 року за вих. №1299, а саме: яку кількість договорів було укладено ГУНП в Полтавській області протягом 2019 року; перелік договорів, укладених ГУНП в Полтавській області у 2019 році та суми грошових коштів, виплачених за цими договорами.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» 17.12.2019 року до начальника ГУНП в Полтавській області направлено запит за вих. №1299 з проханням надати інформацію: яку кількість договорів було укладено ГУНП в Полтавській області протягом 2019 року; перелік договорів, укладених ГУНП в Полтавській області у 2019 році та суми грошових коштів, виплачених за цими договорами. Листом від 23.12.2019 року за вих. № 4596/115/05/29-2019, Відповідачем не надано належну відповідь на запит, а також порушено п`ятиденний термін на надання відповіді. Позивач вказує, що зазначене перешкоджає йому у здійсненні своїх прав, передбачених статтею 28 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.49-51).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» не є професійною спілкою працівників поліції у розумінні приписів ч. 11 ст. 62 та ч. 1, 2 ст. 104 Закону України «Про Національну поліцію», що утворюється в органах (закладах, установах) поліції з метою захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів поліцейських, а на запит Позивача про надання інформації Відповідачем було надано відповідь, тобто не залишено це звернення без розгляду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга, із посиланням на процесуального права та при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, містить вимогу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що Профспілка як легалізована профспілкова організація має всі необхідні правовстановлюючі документи, а тому користується усіма відповідними правами, передбаченими Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також тими, що стосуються трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів. Позивач вказує, що Відповідач, не надавши інформацію на запит Позивача у передбачений законом п`ятиденний строк, діяв всупереч Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що звертаючись із запитом в порядку статті 28 Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки мають право запитувати тільки ту інформацію, яка стосується членів професійної спілки. Відповідач вказує, що запит Позивача не містить жодної інформації щодо того, яким чином запитувана інформація стосується трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів. 
В судовому засіданні 29 липня 2020 року колегія суддів порадившись на місці ухвалила відкласти розгляд справи на 11 серпня 2020 року об 11:20 год. з огляду на неявку учасників справи.
06 серпня 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ НП в Полтавській області.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання 11 серпня 2020 року своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 на території України карантину до суду апеляційної інстанції не надходило.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» зареєстрована як юридична особа 06.06.2014 року відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
17.12.2019 Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» звернулась до начальника ГУНП в Полтавській області із запитом за вих. № 1299 в порядку статті 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у якій просила надати наступну інформацію:
- яку кількість договорів було укладено ГУНП в Полтавській області протягом 2019 року;
- перелік договорів, укладених ГУНП в Полтавській області у 2019 році та суми грошових коштів, виплачених за цими договорами
Запит Позивача від 17.12.2019 року № 1299 зареєстровано в ГУНП в Полтавській області 18.12.2019 року (вх. № 9635-еп).
Листом від 23.12.2019 за вих. № 4596/115/05/29-2019 ГУНП в Полтавській області надано відповідь на запит, у якій зазначено, що запитувана інформація не стосується трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів членів Первинної професійної спілки «Правозахисники країни». З урахуванням чого, правові підстави для її надання ГУНП в Полтавській області відповідно до статті 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відсутні.
Статтею 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.
Згідно ст. 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання мають право одержувати безоплатно інформацію від роботодавців або їх об`єднань, державних органів та органів місцевого самоврядування з питань, що стосуються трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів, а також інформацію про результати господарської діяльності підприємств, установ або організацій. Зазначена інформація має бути надана не пізніше п`ятиденного терміну.
При цьому, ст. 3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об`єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об`єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування.
Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), Національній поліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами.
Частинами 1, 2 ст. 104 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що для захисту своїх прав та законних інтересів працівники поліції можуть утворювати професійні об`єднання та професійні спілки відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Професійні спілки поліції здійснюють свої повноваження із урахуванням обмежень, що накладаються на працівників поліції цим Законом. Професійним спілкам працівників поліції та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь.
При цьому, частиною 11 ст. 62 цього ж Закону встановлено, що в органах (закладах, установах) поліції з метою захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів поліцейських відповідно до вимог законодавства можуть утворюватися професійні спілки. Обмеження прав професійних спілок поліцейських порівняно з іншими професійними спілками не допускається.
Згідно з положеннями Статуту Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», затвердженого Загальними зборами засновників Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» (протокол від 17.07.2017 року № 17/07-17), профспілка є добровільною неприбутковою організацією, створеною за територіальною та галузевою ознаками, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їхньої професійної діяльності, трудової діяльності та навчання з метою представництва, реалізації та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки.
Пунктом 1.5. Статуту визначено, що статус профспілки - первинна. Вказаний статус профспілки відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» означає, що профспілка об`єднує своїх членів, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах організаціях або у фізичних осіб. Профспілка створена за територіальною ознакою сфери діяльності.
Аналіз положень Статуту вказує на те, що членство у первинній професійній спілці «Правозахисники країни» є індивідуальним та не пов`язане з професійною (галузевою) належністю.
При цьому, судом не встановлено порушення прав та інтересів безпосередньо Позивача - Первинної професійної спілки «Правозахисники країни». Позивачем не доведено, що запитувана інформація стосувалася її членів, оскільки зі змісту позову не вбачається порушення прав та інтересів членів Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» - працівників поліції.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.
Колективний договір - це основний інструмент захисту забезпечення прав та інтересів працівників. Він укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавця.
Відповідно до ст. 10 Кодексу законів про працю України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Судом встановлено, що між Позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області колективний договір не укладався. Також зі Статуту Позивача не вбачається належності Профспілки до Головного управління Національної поліції в Полтавській області.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» не є професійною спілкою працівників поліції у розумінні приписів ч. 11 ст. 62 та ч. 1, ч. 2 ст. 104 Закону України «Про Національну поліцію», що утворюється в органах (закладах, установах) поліції з метою захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів поліцейських.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 804/2581/16.
Таким чином, в контексті спірних правовідносин запит Позивача не може розглядатися як запит, на який розповсюджуються вимоги ст. 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно, у Відповідача не виникло обов`язку щодо його розгляду у встановлений визначеною нормою п`ятиденний термін, і, як наслідок, не може бути визнана протиправною оскаржувана Позивачем бездіяльність щодо ненадання інформації у встановлений ст. 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 10 березня 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації «Правозахисники країни» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №160/13497/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
В повному обсязі постанова складена  11 серпня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов