ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12352/20                                                                             Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 вересня 2020 року                                                                                      м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноелітстрой» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року про відмову у задоволені заяви про забезпечення адміністративного позову у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноелітстрой», яка подана до позовної заяви, 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ТОВ «Техноелітстрой» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 14 листопада 2019 року № 65-Л в частині анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми наслідками, реєстраційний запис 2013046983, видану ТОВ «Техноелітстрой».
Заявник зазначив, що у подальшому має намір подати адміністративний позов про визнання протиправним і скасування такого наказу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 14 листопада 2019 року № 65-Л має очевидні ознаки протиправності, порушує права ТОВ «Техноелітстрой», а продовження його дії може призвести до значних збитків. 
Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Техноелітстрой» від Державної архітектурно-будівельної інспекції України не надходив. 
Під час судового засідання представник заявника підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Державна архітектурно-будівельна інспекція України була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечила та про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеної особи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Техноелітстрой» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 14 листопада 2019 року № 65-Л було анульовано ліцензію ТОВ «Техноелітстрой» на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми наслідками. 
Вказаний наказ було прийнято на підставі акту про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. 
Позивач стверджує, що копію наказу від 14 листопада 2019 року № 65-Л вперше отримав від Державної архітектурно-будівельної інспекції України разом із листом від 29 травня 2020 року № 40-401-16/3824-20. 
Не погоджуючись із вказаним рішення органу ліцензування, ТОВ «Техноелітстрой» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення його дії. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Техноелітстрой», суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав заявник повинен був дізнатися з моменту опублікування на офіційному веб-сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України інформації про проведення перевірки та про анулювання ліцензії від 17 січня 2018 року № 2013046983. Також суд першої інстанції зазначив, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів після спливу 6 місяців з дати прийняття відповідного наказу.
Окрім того суд першої інстанції врахував, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Зі змісту заяви вбачається, що ТОВ «Техноелітстрой» посилалося на наявність кожної з підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову. 
Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про відсутність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Перевіряючи відповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України колегія суддів враховує, що у разі задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування наказу від 14 листопада 2019 року № 65-Л в оскаржуваній частині, рішення суду не потребуватиме примусового виконання. Відповідний наказ втратить чинність одночасно з набранням законної сили судовим рішенням. 
Відповідно, заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не сприятимуть виконанню рішення суду. 
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №  910/1040/18. За змістом вказаного судового рішення у справах, де позивач має намір    звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, не має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Натомість має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Доводи ТОВ «Техноелітстрой» щодо негативного впливу наказу від 14 листопада 2019 року № 65-Л на господарську діяльність у вигляді збитків у зв`язку з неможливістю виконання договорів про виконання будівельних робіт колегія суддів також вважає необґрунтованими.
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 640/16714/19 сформулював правову позицію, відповідно до якої підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Відповідно до  ст. 1173 Цивільного кодексу України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди. 
Колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Позивач, здійснюючи господарську діяльність з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми наслідками, на підставі ліцензії  Державної архітектурно-будівельної інспекції України, повинен був враховувати ризики можливого застосування органом ліцензування заходів впливу з передбачених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підстав. 
Сама по собі наявність рішення про анулювання ліцензії, яке безумовно стосується прав та інтересів позивача, не може свідчити про те, що воно порушує такі права й інтереси. Відповідне рішення буде порушувати права та інтереси ТОВ «Техноелітстрой» у тому разі, якщо воно прийняте без дотримання вимог закону. Зазначена обставина підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ТОВ «Техноелітстрой» вказувало на те, що наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 14 листопада 2019 року № 65-Л є очевидно протиправним. Заявник зазначає, що перевірка за місцем здійснення ТОВ «Техноелітстрой» господарської діяльності не проводилася, посадові особи органу ліцензування не вимагали надання документів, інформації щодо предмета перевірки, а також не вимагали надання доступу до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню. 
Разом з тим, достовірність повідомлених заявником обставин підлягає перевірці, що потребує отримання пояснень та доказів від Державної архітектурно-будівельної інспекції України. 
Відтак суд першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість доводів ТОВ «Техноелітстрой», якими заявник доводить наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ТОВ «Техноелітстрой» були відсутні. 
Отже, доводи апеляційної скарги заявника не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі та не можуть бути підставою для її скасування.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Техноелітстрой» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноелітстрой» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року про відмову у задоволені заяви про забезпечення адміністративного позову - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк           

                                                                                                    Є.В. Чаку      

Постанова складена у повному обсязі 29 вересня 2020 року.