Дата документу 09.09.2020 Справа № 331/1520/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №331/1520/19        Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/2539/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» вересня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 на підставі заяви б/н від 24 січня 2008 року отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 14200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.
В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 25 березня 2019 року має заборгованість 48681,90 грн., яка складається з наступного: 8975,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14239,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21660,15 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1250 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до умов договору: 250 грн. - штраф (фіксована складова), 2306,28 грн. - штраф (процентна складова).
На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2008 року у розмірі 48681,90 грн. та судові витрати в розмірі 1921 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2008 року № б/н в сумі 44875 грн. 62 коп., з яких: 8975 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 14239 грн. 75 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21660 грн. 15 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1624 грн. 23 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг та не погоджувалась з ними, при підписанні заяви її не було повідомлено про умови кредитування, у заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитного договору, сторонами при укладанні договору були обговорені всі істотні умови, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання, частково сплачувала заборгованість.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріалами справи підтверджено, що 24 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг (далі - Договір) шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.12).

З Анкети-заяви, яка підписана позичальником ОСОБА_1  24.01.2008 року, вбачається, що сторони узгодили розмір кредиту (250,00 грн.), розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами (1,9 % у місяць, або 22,8 % на рік (а.с.12 зворот.).

Крім того, матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі-Довідка), яка підписана відповідачем  ОСОБА_1 24.01.2008 року (а.с.14).

За змістом цієї Довідки сторони узгодили, що: базова відсоткова ставка за кредитним договором в місяць становить 1,9 %, процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 % ; штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором більш ніж на 120 днів становить 250 грн. + 5% від суми позову, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості - 1% від суми заборгованості. але не менш ніж 10 грн. в місяць.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності між сторонами кредитних правовідносин та неузгодженість умов договору спростовуються матеріалами справи, а саме: Анкетою-заявою, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.112-13), розрахунком заборгованості (а.с.6-11) та випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.159-167), якою підтверджується факт отримання позичальником коштів та здійснення нею платежів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Заперечення відповідача про те, що підпис під Анкетою-заявою та Довідкою їй не належить не може бути взято до уваги, оскільки будь-яких клопотань з приводу призначення судом відповідної експертизи відповідачкою не заявлялось.

Позичальник свої зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на станом на 25 березня 2019 року за розрахунком банку має заборгованість в сумі 48 681,90 грн., яка складається з наступного: 8975,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 239,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 660,15 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1250 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до умов договору: 250 грн. - штраф (фіксована складова), 2306,28 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-11).
Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Виписки по рахунках/карткам АТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів звернення позичальника ОСОБА_1 до суду з приводу безгрошовості кредитного договору в порядку ст.1051 ЦК України.

Крім того, з відзиву відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що позичальник до лютого 2018 року частково вносила платежі за кредитним договором, та перестала сплачувати кошти за договором після нещасного випадку, що трапився з нею (а.с.69).

Отже, з урахуванням підписаної сторонами угоди, домовленості сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 : суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8975,72 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту (які за розрахунком є заборгованістю за відсотками) в сумі 14 239,75 грн.

За змістом Довідки  АТ КБ «ПриватБанк»   ОСОБА_1  отримала 6 платіжних карток, строк дії останньої № НОМЕР_1  -  лютий 2019 року (а.с.167).

Довідка банку про зміну умов кредитування та обслуговування картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , свідчить про зміну кредитного ліміту: 13.03.2008 року встановлено кредитний ліміт 250 грн., з 04.04.2008 року - 2000 грн., з 27.11.2008 року - 4000 грн., з 21.08.2009 року - 5 000 грн., з 13.04.2010 року - 7 000 грн., 27.07.2010 року - 77 00 грн., 04.06.2012 року - 8200 грн., 02.10.2012 року - 9200 грн., 14.12.2012 року - 10200 грн., 18.03.2013 року - 11200 грн., 24.05.2013 року - 12200 грн., 07.09.2013 року - 13200 грн., 02.12.2013 року - 14200 грн., зазначені в Довідці відомості підтверджуються змістом Виписки з особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , що спростовує доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками (а.с.168). 

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В той же час, ухвалюючи рішення суду про стягнення на користь банку заборгованість за нарахованою пенею в сумі 21660,15 грн., суд не звернув увагу на наступне.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що строк кредитування (строк дії останньої картки - лютий 2019 року), банк не мав законних підстав для нарахування заборгованості за пенею за період з 01 березня 2019 року по 25 березня 2019 року), тобто після спливу строку кредитування, оскільки кредитний договір не містить зазначених умов.
За вказаних обставин, з урахуванням наданого банком розрахунку заборгованості (а.с.11 зворот.), позовні вимоги банку про стягнення з позичальника ОСОБА_1 пені підлягають задоволенню частково в сумі 20 247,99 грн. (станом на 28.02.2019 року).

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування позовної давності з посиланням на те, що відповідач усно заявляла таке клопотання, спростовується матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 22 червня 2020 року (а.с.190-191), який не містить такого клопотання, та відсутністю письмових зауважень відповідача з приводу неправильності чи неповноти протоколу судового засідання.

З огляду на зазначене, згідно з п.п. 1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині позову про стягнення заборгованості за нарахованою пенею та загальної суми заборгованості підлягає зміні, із зазначенням про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 43463 гривні 46 копійок, з якої заборгованість за нарахованою пенею становить 20 247 гривень 99 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.

За приписами частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог а розмірі 1751,08 грн.
ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, з врахуванням часткового оскарження рішення суду першої інстанції та часткового задоволення вимог апеляційної скарги в розмірі 308,88 грн.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1406,20 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року у цій справі в частині позову про стягнення загальної суми заборгованості та заборгованості за пенею змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2008 року в сумі 43 463 (сорок три тисячі чотириста шістдесят три) гривні 46 копійок, з якої заборгованість за нарахованою пенею становить 20 247 (двадцять тисяч двісті сорок сім) гривень 99 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір 1406 гривень 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова