УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
20 липня 2020 року
м. Київ
справа № 551/426/20
провадження № 51-3296ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 червня 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
За вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості укладену між прокурором Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області та обвинуваченим ОСОБА_4 , і останнього засуджено за ч. 2 ст. 301 Кримінального кодексу України до покарання, узгодженого сторонами угоди, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 
Крім того, цим же вироком вирішено питання про судові витрати і долю речових доказів.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, в частині вирішення питання речових доказів, засуджений ОСОБА_4 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження з мотивів того, що засуджений оскаржує вирок місцевого суду на тих підставах, з яких він не може бути оскаржений в апеляційному порядку. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись рішенням суду першої інстанції в частині вирішення долі речових доказів, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції або змінити вирок місцевого суду та виключити рішення про спеціальну конфіскацію та конфіскацію перелічене засудженим у касаційній скарзі майно.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі — КПК) встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Верховний Суд відзначає, що доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 фактично зводяться до його незгоди із вироком місцевого суду. 
Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. 
Таким чином, вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки він не переглядався в апеляційному порядку, а тому Верховний Суд не розглядає доводи касаційної скарги засудженого в цій частині. 
Водночас ч. 6 ст. 399 КПК визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, засуджений ОСОБА_4 , у своїй касаційній скарзі не навів жодних доводів на обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок місцевого суду. Зокрема, засуджений не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, в чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та з огляду на положення статей 394, 473, 399, 412 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені ОСОБА_4 , у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак засуджений в поданій касаційній скарзі не навів чіткої вимоги до суду касаційної інстанції, в частині того, яке рішення має ухвалити цей Суд за наслідком розгляду його скарги. 
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                               ОСОБА_3