П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2605/20	

Категорія: 109040000          Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 26.03.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Іскрова Олега Вікторовича про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі УДАБК ОМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Іскрова О.В. про: 
-          скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області Іскрова О.В. про скасування рішення індексний номер: 31613233 (індексний номер: 39133674):
-          зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до договору купівлі-продажу за №4311 від 03 вересня 2002 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Могілевською Т.П.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що під час перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті "Реконструкція гаражу під нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ", були виявлені порушення, зокрема, втручання у несучі конструкції гаражу, оскільки проведені роботи із заміни воріт на вхідний вузол та віконний блок, а також відбулася зміна функціонального призначення гаражу під нежитлове приміщення із збільшенням загальної площі з 23,2 до 23,5 кв.м., без отримання права на виконання робіт, яке наразі експлуатується як ломбард. 
Також, на думку позивача, було встановлено порушення і при здійсненні державної реєстрації прав на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а саме: внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо загальної площі (23,2 кв.м., замінено на 23,5 кв.м) та функціональне призначення "гараж" замінено на "нежитлове приміщення".
У тексті позовної заяви позивачем вказано: "...виконання будівельних робіт з реконструкції гаражу, зміни його функціонального призначення на нежитлове приміщення здійснено без отримання відповідного права на це".
Крім того наголошувалося, що ОСОБА_1 , експлуатується самочинно реконструйований об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , не введений в експлуатацію відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року.
У позовній заяві позивач посилається на ст. 376 ЦК України, відповідно до якої особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у відкритті провадження по адміністративній справі №420/2605/20, за позовною заявою УДАБК ОМР (65009, м. Одеса, вул. Черняховського 6, код ЄДРПОУ 40199728) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), державного реєстратора Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Іскрова О.В. (65065, вул. Варненська 11), про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області Іскрова О.В. про скасування рішення індексний номер: 31613233 (індексний номер: 39133674); зобов`язання ОСОБА_1 , привести самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до договору куплі-продажу за №4311 від 03 вересня 2002 року, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Могілевською Т.П. - відмовлено.
Роз`яснено, що позивач має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі УДАБК ОМР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги УДАБК ОМР зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора як суб`єкта, наділеного Законом країни "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень. З огляду на вказане, можна зробити висновок, що спір у справі, що розглянуто Одеським окружним адміністративним судом у м. Одесі, не пов`язаний з вирішенням питання щодо майнового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування та скасування рішення про державну реєстрацію такого об`єкта самочинного будівництва.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу УДАБК ОМР на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі - відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УДАБК ОМР, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що у результаті та на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, в особи виникли зміни у речовому праві на об`єкт нежитлової нерухомості, тому цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 4, 5, 19, 243, 248 КАС України, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п.1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно п.2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Відповідно до ч.4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
З огляду на наведені вище нормативні положення не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Як вбачається з матеріалів справи, УДАБК ОМР оскаржує правомірність набуття ОСОБА_1 прав власності на нежитлове приміщення, тобто позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.
Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Судова колегія зазначає, що та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Визнання незаконним та скасування зазначеного вище рішення відповідача впливає на права ОСОБА_1 , а тому в цьому випадку існує спір про право, що, у свою чергу, унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства.
Отже, якщо позивач вбачає порушення, спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, то такі правовідносини мають майновий характер.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі №825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в даній справі.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.