Справа № 450/2461/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/872/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений 17 травня 2007 року між нею та ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що сімейне життя у них не склалося, стосунки поступово погіршувалися, що у кінцевому результаті призвело до неможливості продовження шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Враховуючи наведене, вважає, що примирення між ними неможливе. Крім того зазначає, що від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони перебувають на її утриманні. Повідомляє, що вона працює та отримує мінімальну заробітну плати. Цих коштів їй не вистачає на утримання двох дітей. Відповідач матеріально не допомагає дітям, не надає коштів на їх утримання. Враховуючи вказане, просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований 17 травня 2007 року Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 12.
Після розірвання шлюбу залишено позивачу ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_4 ».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

       Рішення суду в частині стягнення аліментів оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суд незаконним та таким, що ухвалене при неповному встановленні всіх обставин справи. Згідно доводів апеляційної скарги, скаржник стверджує, що їх діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні, в підтвердження чого долучив фотокопію акту обстеження житлово-побутових умов та характеристики дітей із школи. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 липня 2020 року, є дата складення повного судового рішення – 29 липня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 травня 2007 року, який зареєстрований Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17 травня 2007 року, актовий запис № 12 до дня постановлення судом оскаржуваного рішення.
Під час спільного проживання сторін у шлюбі в останніх народилося двоє дітей, ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 21 травня 2007 року Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 листопада 2008 року Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області)
Довідкою № 707 від 19 липня 2019 року, виданою Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою, АДРЕСА_2 .
Згідно довідки про доходи, виданою ТзОВ «Агроном Центр» стверджується, що за період з липня по серпень 2019 року відповідач отримав заробітну плату у загальному розмірі 9545 грн. 87 коп. Як пояснив у судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач, у ТзОВ «Агроном Центр» він працював до його працевлаштування в ГУ НП у Львівській області.
Крім того, з виписки № 1287 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21 травня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_5 хворіє на хронічний панкреатит у стані загострення з вираженим больовим синдромом та на цукровий діабет 1 типу на стадії субкомпенсації.
Ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній частині, суд виходив з тих обставин, що аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, оскільки діти проживають з своєю матір`ю і батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання своїх дітей.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно Закону України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік", на момент звернення позивачем до суду з даним позовом, прожитковий мінімум:
для дитини віком до 6 років становив 1699 грн., з 01 грудня – 1779 грн.;
для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становив 2118 грн., з 01 грудня – 2218 грн.
Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підставна та підлягає до часткового задоволення і, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно довідкою № 707 від 19 липня 2019 року, виданої Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою, АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 стверджує, що їхні діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають разом з ним, в підтвердження чого покликається на акт обстеження житлово-побутових вмов, однак такий акт не є належним доказом в підтвердження того, що з моменту звернення позивачем до суду з даним позовом діти проживають разом з ним. Згаданий акт не містить жодних відомостей щодо дати обстеження житлово-побутових умов, відомостей щодо періоду проживання дітей з батьком, а також дати складання такого акту, що є неналежним доказом підтвердження факту проживання дітей разом з ним. Окрім цього, характеристики дітей із школи, від 15.01.2020 не містять відомостей щодо проживання дітей з кимось конкретних батьків.
За таких обставин, судами не здобуто, а відповідачем не представлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів в підтвердження того, що спільні з позивачем діти проживають разом з ним і перебувають на його утриманні, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягувати аліменти саме з відповідача на користь позивача – матері дітей з якою діти проживають і перебувають на її утриманні.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір в оскаржуваній частині районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        Н.П. Крайник

                                                                       Н.О. Шеремета