24.06.20
33/812/175/20
Єдиний унікальний номер судової справи 487/1557/20
Номер провадження 33/812/175/20                        Головуючий у місцевому суді: Кузьменко В.В. Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2020 року встановлено, що 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 05 березня 2020 року о 16 год. 05 хв. в місті Миколаєві по вулиці Генерала Карпенка №34, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота;  нестійка хода, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). На місці зупинки водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotester 6810, на що водій відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків. Від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі також відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з таким судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2020 року та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стверджує, що протокол відносно нього складено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки він є громадянином Грузії та на достатньому рівні не володіє українською мовою, а йому не було роз`яснено зрозумілою йому мовою його права та які норми закону ним порушено і за яких обставин.
Посилається на те, що судом не взято до уваги той факт, що на момент прибуття працівників поліції він не керував автомобілем, а знаходився поруч з ним.
Також зазначає, що внаслідок необґрунтованої відмови районним судом у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи він був позбавлений можливості спростувати інкриміноване йому правопорушення надавши суду відповідні докази.
З матеріалів справи убачається, що розгляд даної справи в апеляційній інстанції декілька разів відкладався для надання особі, яка подала апеляційну скаргу, можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, у тому числі і правом на звернення за правовою допомогою.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , до апеляційного суду вдруге не з`явися, про розгляд справи належним чином був повідомлений, причини неявки не повідомив. 
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що особа, яка протягається до адміністративної відповідальності, просить розглянути справу без її участі. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).
Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, та правами, передбаченими ст.268 КУпАП не скористався, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без її участі.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у даній постанові суду.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Диспозиція ч.1ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
За такого, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Як зазначено у п.6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України за №1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серія БД №287481, водій ОСОБА_1 05 березня 2020 року о 16 год. 05 хв. керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у місті Миколаєві (Заводський район) по вулиці Генерала Карпенка, №34, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя).
Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер», та у медичному закладі у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правопорушник відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
До вказаного протоколу додано письмові пояснення вищевказаних свідків, акт огляду на стан сп`яніння, відеозапис з нагрудного реєстратора. 
Отже, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено письмовими поясненнями свідків, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Також апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду через посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на те, що він не був забезпечений перекладачем підчас складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Так дійсно, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (ст.256 КУпАП).
При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
У разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача (Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах полії, затверджена наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 06 листопада 2015 року №1376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941).
Разом з тим, апеляційний суд виходить з того, що для вирішення питання щодо залучення перекладача необхідно встановити, що особа дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою.
З наявного у справі відеозапису, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, убачається що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , спілкується вільно із працівниками патрульної поліції на зрозумілій йому мові, жодних зауважень про нерозуміння ним мови не висловлює. При цьому, під час спілкування розумів, що саме працівник поліції йому роз`яснював й не наполягав на залученні при складанні протоколу про адміністративне правопорушення перекладача або захисника. Будь-яких зауважень з цього приводу не мав (протилежного не встановлено). 
До того ж, не скористався ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на послуги перекладача і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. При цьому, в судовому засіданні апеляційної інстанції від 16 червня 2020 року останній зазначив, що послуг перекладача не потребує, а лише вважає за необхідне скористатися правовою допомогою. 
Більш того, наявні в матеріалах даної справи письмові заяви складені українською мовою та підписані особисто особою, яка подала апеляційну скаргу, що свідчить про розуміння мови, на якій складені такі документи. 
Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі права на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.
Так, при розгляді справи в апеляційному суді останньому була надана можливість в повному обсязі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористатися ними. А тому розгляд справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не вплинув на правильність прийнятого судового рішення і не може бути підставою для скасування постанови суду із закриттям провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо доводів особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що він не керував транспортним засобом, то такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність доказів, зокрема: письмові пояснення свідків (які не спростовані) та відеозапис даної події, які є в матеріалах справи, підтверджують винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та судом апеляційної інстанції розцінюються як обраний останнім неналежний спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.
При цьому, слід зазначити, що з письмових пояснень свідків встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу, останні надали пояснення та наполягали на тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та в подальшому відмовився від проходження медичного огляду. Зазначені показання свідків щодо обставин правопорушення та поведінки ОСОБА_1 є логічними, послідовними та такими, що в цілому повністю спростовують версію водія про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому і не повинен був проходити відповідний огляд на стан сп`яніння. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що вищевказані свідки надавали недостовірні відомості, під час розгляду справи встановлено не було.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оскільки сам факт відмови від проведення тесту за допомогою алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду в медичній установі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що районний суд проігнорував та не врахував заяву ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Корабельного районного суду міста Миколаєва за місцем його реєстрації, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.276 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80,81,121-126,127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
При цьому, відповідно до змісту ст.257 КУпАП, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначається особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, яка після його складання, направляє матеріали справи до органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року за №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 КУпАП», роз`яснено судам, що у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність, питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.
Разом з тим, відповідно до Розділу ХІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України за №1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 справи про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, розглядаються за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №287481 від 05 березня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 , останній проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Заводського району міста Миколаєва. При цьому, дані про місце проживання особи вносяться у протокол про адміністративне правопорушення з її слів. Ніяких заперечень від ОСОБА_1 , в тому числі щодо його місця проживання, в ході складання протоколу не надходило.
Місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначена адреса: місто Миколаїв, вулиця Генерала Карпенко, №34, що територіально відноситься до юрисдикції Заводського районного суду міста Миколаєва.
Ураховуючи вищенаведене, апеляційним судом не встановлено порушення правил підсудності при розгляді даної справи.
Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
При накладенні адміністративного стягнення, місцевий суд обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на з`ясування такого стану. 
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова