ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/3006/20 пров. № А/857/7547/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Сеника Р.П.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення    Львівського окружного адміністративного суду    від 18 червня 2020 року    (ухвалена головуючим-суддею Качур Р.П. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо невизначення йому станом на 01.01.2020 суми заборгованості, яка утворилась в результаті виплати за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 не у повному обсязі перерахованого з 01.01.2018 основного розміру пенсії та невжиття заходів по її виплаті, а також зобов`язати відповідача провести йому розрахунок та виплату такої заборгованості, яка утворилася станом на 01.01.2020 у результаті виплати за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 не у повному обсязі перерахованого та встановленого з 01.01.2018 його основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо невизначення ОСОБА_1 суми заборгованості, яка утворилася в результаті виплати за період з 05.03.2019 по 04.09.2019 не в повному обсязі перерахованого основного розміру пенсії та невжиття заходів по виплаті такої заборгованості. Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії з 05.03.2019 по 04.09.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити його адміністративний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-XII). Відповідачем йому була перерахована пенсія з 01.01.2018, проте відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), йому виплачувалось 50% різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку пенсії, а з 01.01.2019 75% такої різниці. Зазначає, що положення Постанови №103 не відповідають актам вищої юридичної сили, зокрема, статтям 52, 55 Закону №2262-XII. Вважає, що протягом 2018-2019 років виплату основного розміру пенсії відповідачем проводилась не в повному обсязі, а з розтермінуванням її виплати. Тому він має право на виплату заборгованості перерахованого з 01.01.2018 та не виплаченого в повному обсязі основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону №2262-XII.
ГУ ПФУ з 01.01.2018 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови №103, зокрема, з 01.01.2018 по 31.12.2018 виплата складає 50% підвищення пенсії, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 % підвищення пенсії, а з 01.01.2020 - 100% підвищення пенсії.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не визначення йому станом на 01.01.2020 суми заборгованості, яка утворилась в результаті виплати за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 не у повному обсязі перерахованого з 01.01.2018 основного розміру пенсії, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 05.03.2019 пенсія колишньому військовослужбовцю підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, у зв`язку із скасуванням рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі №2826/3858/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 (далі - Судові рішення), п.2 Постанови №103. Тому з 05.03.2019 пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. В іншій частині щодо відмови позовних вимог, суд дійшов висновку, що на момент перерахунку пенсійним органом позивачу пенсії з 01.01.2018 Постанова №103 була чинною та не скасована, відтак, дії ГУ ПФУ щодо виплати з 01.01.2018 50% підвищення пенсії, з 01.01.2019 по 05.03.2019 75%, не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок за вказаний період проведено на виконання вказаної Постанови, чинної до 05.03.2019. Крім того, зазначив, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-III від 19.10.2000 (далі - Закон №2050-III), за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Відтак, враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при виплаті пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення неіснуючого спору, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2 Постанови №103 вирішено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-XII до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704). Визначено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах : з 01.01.2018 - 50%; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75%; з 01.01.2020 - 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018.
Судовими рішеннями, про які згадувалось вище, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 «Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 (далі - Порядок №45).
ОСОБА_1 звернувся до відповідача щодо перерахунку пенсії, на яку йому листом від 11.12.2018 повідомлено про те, що нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитись перерахунок пенсії, призначених відповідно до Закону №2262-XII після 05.03.2019 не приймалось. Пенсія призначена, перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.63 Закону №2262-ХІІ, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою встановлено нові (підвищені) розміри складових грошового забезпечення військовослужбовців.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, якою визначався порядок перерахунку встановлених Постановою №704 складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Пунктом 2 цієї постанови передбачено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї ж постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах : з 01.01.2018 - 50%; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75%; з 01.01.2020 - 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.
Отже, з набранням чинності Постановою №704, якою змінені (збільшені) розміри грошового забезпечення військовослужбовців на підставі ст.63 Закону №2262-XII та пункту 4 Порядку №45, позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018 року відповідно до Постанови №103.
Водночас, в силу положень ч.2 ст.265 КАС України, пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45 втратили чинність з 05.03.2019.
Як слідує з наявних у матеріалами справи доказів, з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивачу виплачувалось 50% підвищення розміру перерахованої пенсії, з 01.01.2019 позивачу виплачувалось 75% від підвищення пенсії.
14.08.2019 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка набрала чинності 04.09.2019 (далі - Постанова №804), якою передбачено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом №2262-XII до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.01.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови №704 здійснюється у 2019 році в розмірі 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018.
Отже, після набрання законної сили Судовими рішеннями, у відповідача, починаючи з 05.03.2019 виник обов`язок здійснювати виплату позивачу пенсії щомісячно з урахуванням 100% суми підвищення. Проте, з 04.09.2019 набрала чинності Постанова №804, яка є чинною та підлягає обов`язковому застосуванню відповідачем.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ провести розрахунок та виплату заборгованості по пенсії, яка утворилась станом на 01.01.2020 у результаті виплати за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 не в повному обсязі перерахованого та встановленого з 01.01.2018 його основного розміру пенсії, суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.55 Закону №2262-XII, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Позивач вважає, що оскільки починаючи з 2018 року виплачувалась частинами з урахуванням вимог пунктів 1 та 2 Постанови №103 та станом 05.03.2019 не виплачувалась у розмірі 100% суми підвищення пенсії, то він має право на виплату йому заборгованості невиплаченої в повному обсязі у 2018-2019 роках основного розміру пенсії.
Разом тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент здійснення перерахунку позивачу пенсії з 01.01.2018 Постанова №103 була чинною, а відтак, ГУ ПФУ правомірно з 01.01.2018 виплачувало йому 50% підвищення пенсії та з 01.01.2019 по 05.03.2019 75% підвищення пенсії. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 по справі №3-рп/2003 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, перерахованої з 01.03.2018. 
При цьому, вказаний перерахунок має здійснюватися з врахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимоги позивача нарахувати компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Згідно ст.ст.1, 2 Закону №2050-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру : пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Наведене вище свідчить про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія наведених вище нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний правовий підхід до застосування норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 по справі №336/4675/17, від 21.06.2018 по справі №523/1124/17.
Статтею 3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 6 цього Закону, компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Із системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 по справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а.
У зв`язку з тим, що в межах розгляду даної справи встановлено, що позивачу під час здійснення перерахунку пенсії було протиправно обмежено її максимальний розмір (з 05.03.2019), тобто відповідачем було порушено строки виплати позивачу пенсії у належному розмірі, відтак останній має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів (суми пенсії).
Разом з тим, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
У даному випадку, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Слід також зазначити, що Верховний Суд у постановах від 10.07.2018 по справі №404/6317/16-а, від 25.10.2018 по справі №420/1410/17 вказав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення не існуючого спору, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року по справі №380/3006/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. П. Сеник