ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3206/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі апеляційну скаргу приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (головуючий суддя І інстанції - Букіна Л.Є.) в адміністративній справі № 160/3206/20 за позовом приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро"  звернулось до суду з позовом до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 10.03.2020 року ВП № 61510378.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що спірна постанова була прийнята відповідачем протиправно, оскільки останньою не було виконано рішення Господарського суду Донецької області від 13.12.2018 року у справі № 905/2864/15 шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки/застави, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення основної винагороди у вигляді відсотка від фактично стягнутої суми.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 10.03.2020 року ВП № 61510378 про стягнення з боржника основної винагороди.
Присуджено на користь Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21020,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що приватний виконавець при прийнятті постанови про стягнення основної винагороди орієнтується на загальний розмір заборгованості, який визначений у виконавчому документі, а відтак прийняття спірної постанови є правомірним.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування відзиву зазначено, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Проте, приватним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Крім того зазначено, що основна винагорода приватного виконавця у вигляді відсотка має разроховуватися від вартості заставного майна, а не від загальної суми боргу за кредитним договором.
14.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована неможливістю прибуття у судове засідання представника, оскільки він перебуває у відрядженні.
Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Предметом спору у цій справі є оскарження постанови приватного виконавця, отже особливості провадження у цій справі регулюються ст. 287 КАС України «Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця».
Так, зазначена стаття передбачає скорочений термін розгляду справ у цій категорії,
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.2 ст.309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи.
Між тим, в заяві представник відповідача наводить лише доводи про неможливість прибуття в судове засідання не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, 04.03.2019 року Господарським судом Донецької області був виданий виконавчий лист у справі № 905/2864/15, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості приватного акціонерного товариства АВК  за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011 р. перед публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, код 000390002) у розмірі 1 372 467 511,28 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі 60600000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ за 1 долар США – 21,986687 грн.) складає 1 332 393 232,20 грн., заборгованість по процентам у сумі 1 060 362,84 дол. США, що в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ за 1 долар США – 21,98667 грн.) складає 747 607,42 дол. США, що в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ за 1 долар США – 21,9866787 грн.) складає 16 437 410,34 грн., заборгованість по комісії сумі 315 230,37 грн., пеня за несплату комісії в сумі 7772,80 грн. вирішено звернути стягнення на:
1) нерухомість, що є предметом іпотечного договору №20-2589/3-1 від 28.09.2011, нотаріально посвідченого за реєстровим №1083 (з урахуванням змін від 03.09.20152), яка належить на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 97241408,00 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №3 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
2) нерухомість, що є предметом іпотечного договору №20-2623/3-1 від 28.092011, нотаріально посвідченого за реєстровим №1103 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012), яка належить на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 23484007,00 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №3 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
3) транспортні засоби, які є предметом договору застави транспортних засобів №20-2586/3-1 від 28.09.2011 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012, 26.12.2013), які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації за ціною - 987531,09 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №4 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
4) основні засоби, які є предметом договору застави №20-2582/3-1 від 28.09.2011 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012, 26.12.2013), які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації за ціною - 42041172,27 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №5 від 30.09.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз;
5) основні засоби, які є предметом договору застави №20-0593/3-1 від 24.04.2015, які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедm1;ри виl2;онавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 9446133,85 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №5 від 30.09.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
Наведений судовий наказ був поданий на примусове виконання до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни.
10.03.2020 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61510378 з виконання наведеного виконавчого документа.
Також, 10.03.2020 року приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою постановлено стягнути з боржника - приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основну винагороду у сумі 134375695,22 грн.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведеної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визначена відповідачем сума винагороди у спірній постанові не відповідає приписам чинного законодавства, а тому остання підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням    відсотка суми, що підлягає стягненню. 
Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.    
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 04.08.2020 року по справі № 200/13920/19-а, що враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, 10.03.2020 року відповідачем за наслідками розгляду заяви стягувача - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2864/15 від 04.03.2019 року про звернення стягнення на майно, про що винесена відповідна постанова. Тобто, розпочато примусове виконання стягнення на користь за виконавчим документом.
Також, 10.03.2020 року відповідачем винесена спірна постанова про стягнення з боржника - відповідача основної винагороди, яка була визначена відповідачем у сумі 134375695.22 грн. (10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню).
Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Як вже зазначалось, наказом господарського суду Донецької області № 905/2864/15 від 04.03.2019 року визначено звернути стягнення на майно позивача, залишкова вартість якого станом на 01.04.2015 року становить 13532622.11 грн., а заставна вартість 18437328.00 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації – 9446133.85 грн.
Відтак, з огляду на зміст наведеного виконавчого документу, а саме звернення стягнення на майно позивача шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації – 9446133.85 грн., а не стягнення суми заборгованості в розмірі 1372457511.28 грн, визначення відповідачем суми основної винагороди, при прийнятті спірної постанови, у сумі 134375695.22 грн. суперечить приписам чинного законодавства, оскільки не становить 10 відсотків суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Що стосується посилань відповідача на протиправність стягнення судом першої інстанції з останньої сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного  позову у розмірі 21020.00 грн., оскільки в даному випадку позивачем було заявлено позов з однією вимогою немайнового характеру,  то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки постанова відповідача про стягнення з боржника основної винагороди, якою визначено розмір такої винагороди має безпосередній вплив на майнове становище позивача, тобто має майновий характер, а тому з урахуванням приписів ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання адміністративного позову становить 21020.00 грн.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності прийняття відповідачем спірної постанови та необхідності її скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року в адміністративній справі № 160/3206/20 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за наявності підстав передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.
Постанова в повному обсязі складена 15.09.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай