ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003991 пров. № А/857/4131/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання:            Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Хомою О.П. в порядку письмового провадження у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправною державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі – РНОКПП) НОМЕР_1 ) та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР)  №224151750000060303 від 27.12.2013 про включення відомостей про ФОП ОСОБА_1 (РНОКПГІ НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ) з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним з моменту його внесення, визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) щодо нарахування їй єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) за кодом платежу 710400 та скасувати заборгованість по сплаті ЄСВ у сумі 18276,72 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог, оскільки згідно інформації, яка міститься в інформаційній системі «Податковий блок» та даних, що містяться в ЄДР фізична особа ОСОБА_1 постановлена на облік в ГУ ДФС у Львівській області, залізничне управління, Франківську державну податкову інспекцію 10.10.2005 за номером 1433. Також, суд не взяв до уваги, що у зворотному боці облікової карти за 2018-2019 роки, який був долучений ГУ ДПС у Львівській області до матеріалів справи, у позивача наявний податковий борг по ЄСВ у сумі 18276,72 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Добровольську Ю.П., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Талалаєву О.Ю., яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 подала до Франківської ДПІ Залізничного управління ГУ ДФС у Львівській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік за №20640, згідно якої сума повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються   контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподаткованим доходом платника податку становить 738 грн.
Залізничне управління ГУ ДФС у Львівській області листом від 08.04.2019 за №18938/10/51.7-17 повідомило позивача про наявність у неї станом на 05.04.2019 заборгованості по сплаті ЄСВ для ФОП в розмірі 18276,72 грн.
Відповідно до даних безкоштовного запиту Міністерства юстиції України, відомості про ОСОБА_1 , як ФОП включені в ЄДР 27.12.2013, номер запису : 2 415 175 0000 060303. Датою реєстрації визначено 10.10.2005.
Відповідно до Витягу з ЄДР від 01.04.2019 за №1005190421 станом на 01.04.2019 у графі «Дата та номер запису про проведення державної реєстрації ФОП» вказано 10.10.2005. Відомості, на підставі яких проведено реєстрацію, відсутні.
У графі «Відомості, отримані в порядку взаємного обміну інформацією з відомчих реєстрів статистики, Міндоходів, Пенсійного фонду України» вказано, що ГУ ДФС у Львівській області, Залізничне управління, Франківською ДПІ ФОП Карабанову Т ОСОБА_2 взято на облік :як платника податку 10.10.2005, номер взяття на облік 1433; як платника ЄСВ 30.12.2013, номер взяття на облік 10000000093917.
З наявного у матеріалах справи Витягу з ЄДР від 01.04.2019 за №1005190421 станом на 01.04.2019 видно, що у графі «Дані про реєстраційні дії» вказано : Включення відомостей про ФОП з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним; 27.12.2013; номер   запису 2 415 175 0000 060303. 
Таким чином, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Возним Л.Є. такий запис вчинено відповідно до вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» №2390-VI від 01.07.2010 (далі - Закон №2390-VI).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інтенції виходив з того, що строки включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, визначені п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, підлягали застосуванню виключно у випадках самостійного подання ними реєстраційних карток державному реєстратору. Натомість, відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою   у строки, встановлені п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових комісій. При цьому, вказані норми стосувались юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які були зареєстрованими до 01.07.2004. Таким чином, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Возним Л.Є. такий запис вчинено відповідно до вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії ГУ ДПС у Львівській області щодо нарахування позивачу ЄСВ за кодом платежу 710400 та скасування заборгованості по сплаті ЄСВ у розмірі 18276,72 грн, суд першої інстанції вказав, що належним способом захисту, яким будуть відновлені порушені права позивача, є не вимога скасувати борг, а зобов`язання відповідача відкоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника шляхом виключення такої заборгованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2  ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» №755-ІУ від 15.05.2003 (далі - Закон №755-ІУ), яким передбачено створення і формування ЄДР.
Згідно ч.1 ст.17 Закону №755-ІУ (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.
Відповідно до ст.11 Закону №755-IV, державний реєстратор після внесення до ЄДР запису про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця зобов`язаний   сформувати реєстраційну справу. Реєстраційна справа має реєстраційний номер, який присвоюється   при внесенні запису про проведення державної реєстрації до ЄДР. У реєстраційній справі фізичної особи-підприємця зберігаються : документи, що подаються для проведення державної   реєстрації фізичної особи-підприємця; документи, що   подаються   для проведення державної реєстрації зміни імені фізичної особи-підприємця; документи, що подаються для проведення   державної   реєстрації зміни місця проживання фізичної особи-підприємця; документи про призначення управителя майном фізичної особи-підприємця; документи, що подаються для   заміни   свідоцтва   про   державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; документи, що подаються   для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; документи, що подаються для внесення до ЄДР судового рішення щодо відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; копії повідомлень, зокрема про відмову у проведенні державної реєстрації зміни імені та/або місця проживання фізичної особи-підприємця; документи про зміну місцезнаходження реєстраційної справи; копії виписок з ЄДР; судові рішення, що стали підставою для внесення відповідних записів до ЄДР; заяви, запити про доступ до документів з реєстраційної справи; постанови про виїмку документів з реєстраційної справи, примірники протоколів виїмки та копії описів документів, які вилучені; судові рішення про витребування   документів   з   реєстраційної справи, супровідні листи або документи, якими суд уповноважив осіб на їх одержання, копії описів документів, які вилучені. Документи, що знаходяться в реєстраційній справі, не підлягають виїмці або розукомплектуванню, крім випадків, передбачених цим Законом. Право доступу до документів, які знаходяться у відповідній реєстраційній справі, мають засновники (учасники) юридичної особи, фізична особа-підприємець, а також уповноважені ними особи на підставі письмової заяви та працівники контролюючих і правоохоронних органів на підставі відповідного письмового запиту, якщо такий запит подається у зв`язку із здійсненням ними повноважень, що визначені законом.
01.07.2010 було прийнято  Закон №2390-VI.
Згідно п.2, 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ, процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Відповідно до п.7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ, спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до ЄДР, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців.
Уповноважені органи протягом місяця, з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до ЄДР, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними ЄДР.
За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких не включені до ЄДР. За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до ЄДР.
Після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР.
За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними (п.8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ).
Згідно п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ, порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.
Наказом Міністерства юстиції України №575/5 від 12.04.2012 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (чинний на час виникнення спірних правовідносин) було затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі – Положення №575/5).
Пунктом 3 Положення №575/5 Державну реєстраційну службу України уповноважено забезпечити передачу відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Державній податковій службі України, Пенсійному фонду України, Державній службі статистики України, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення в електронній формі протягом місяця з дати завершення процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004.
Пунктом 5 Положення №575/5 державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців уповноважено забезпечити включення до ЄДР відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, подання звітів тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі про завершення процесу включення до ЄДР відомостей, передбачених абзацом другим цього пункту, протягом трьох робочих днів з дня завершення процесу включення.
Згідно абз.4 п.4.3 розділу IV Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, комісія передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів державним реєстраторам за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб-підприємців для подальшого включення цих відомостей до ЄДР, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках. Узагальнена інформація про невключених суб`єктів може передаватися частинами.
До 01.07.2004 фіксація факту проведення державної реєстрації фізичних осіб-підприємців здійснювалась шляхом внесення відповідного запису до Журналу обліку реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб.
Таким чином, строки включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, визначені п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ, підлягали застосуванню виключно у випадках самостійного подання ними реєстраційних карток державному реєстратору.
Натомість, відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись з відповідною заявою у строки, встановлені п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих юридичних осіб до ЄДР зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Возним Л.Є. вчинено запис 2 415 175 0000 060303 відповідно до вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI, а саме : «Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним; 27.12.2013, запис 2 415 175 0000 060303».
Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради  було надано відповідь на адвокатський запит від 04.04.2019, якою повідомлялось про те, що державна реєстрація ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, відбувалася у порядку, передбаченому Прикінцевими та перехідні положеннями Закону №2390-VI, водночас списки, згідно з якими відомості про фізичну особу-підприємця включались до ЄДР, в Управлінні відсутні.
Як вбачається з цього ж Витягу з ЄДР №1005190421 від 01.04.2019, місцем знаходження реєстраційної справи ФОП ОСОБА_1 визначено Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, проте, як було встановлено судом першої інстанції, така реєстраційна справа в управлінні відсутня.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цілому, оскільки   такі дії та рішення відповідачів є взаємопов`язаними і такими, що призвели до порушення майнових прав позивача у вигляді позбавлення права на податкову пільгу і безпідставному нарахуванні ЄСВ як фізичній особі-підприємцю, оскільки жодного документа, зокрема довідки форми №5-ОПП, на підставі якого відбулася реєстрація та постановка позивача 10.10.2005 на облік платника податку та 30.12.2013 як платника ЄСВ не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.
Проте, державна реєстрація ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця відбувалася у 2013 році відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI, які не передбачали обов`язку органів державної реєстрації формувати реєстраційну справу.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ДПС у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за кодом платежу 710400 та скасування заборгованості по сплаті ЄСВ у розмірі 18276,72 грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту, який відновить порушені права позивача, є не вимога   скасувати борг, а зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області відкоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника шляхом виключення такої заборгованості, з огляду на наступне.
Так, пунктом 1 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №755/28881 (далі - Порядок №422) передбачено, що порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками (п.п.1 п.1 розділу II Порядку №422).
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку відповідно до переліку форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).
Первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).
Так, згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Способи захисту права, як передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав.
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З наведених норм процесуального законодавства слідує, що для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто  метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 по справі №825/999/17 вказав, що у справах, в яких встановлено протиправність дій податкового органу щодо нарахування Товариству пені, належним способом захисту, що відновить порушені права позивача, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки шляхом виключення пені. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2020 по справі №560/4131/18.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року по справі №1.380.2019.003991 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 16.07.2020.