У Х В А Л А  
11 вересня 2020 року
м. Київ
справа №757/50728/17-ц
провадження № 61-9237ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «Приват Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, в якому просив стягнути 2 333 685,43 дол. США та відсотки у розмірі 711 152,92 дол. США.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, позов       ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 333 685 доларів 43 центи США та відсотки у розмірі 533 231 долар 13 центів США, а всього 2 866 916 доларів 56 центів США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У червні 2020 року АТ «КБ «Приват Банк» засобами поштового зв`язку направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від     26 листопада 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: для надання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
У серпні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 липня 2020 року до суду надійшли матеріали, якими недоліки касаційної скарги усунуто.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження, АТ «КБ «Приват Банк» посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосувавши в порядку апеляційного перегляду норми статті 1070 ЦК України, не врахував правовий висновок Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 20 березня 2019 року у справі за номером касаційного провадження №14-64цс19 (пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України).
За таких підстав касаційна скарга АТ «КБ «Приват Банк» подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом першим частини другої статті 389 ЦПК України.
В касаційній скарзі АТ «КБ «Приват Банк» порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримало 24 лютого 2020 року, а вперше з касаційною скаргою звернулося до Верховного Суду у березні 2020 року, тобто, в межах строку касаційного оскарження з моменту отримання копію оскаржуваного судового рішення. Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу повернуто скаржнику. На підставі вищенаведеного вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.
Відповідно до статті 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст оскаржуваної постанови виготовлений 10 лютого 2020 року. Строк касаційного оскарження сплинув 11 березня 2020 року. Касаційну скаргу подано до суду 22 червня 2020 року, тобто, поза межами встановленого законом строку. Однак, з доданих до касаційної скарги документів вбачається, що 24 лютого 2020 року скаржником отримано копію оскаржуваного судового рішення. Касаційну скаргу подано вперше до Верховного Суду 17 березня 2020 року, тобто, в межах строку касаційного оскарження. Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу повернуто скаржнику. З урахуванням вищевикладеного, строк касаційного оскарження пропущений скаржником з поважної причин, а відтак, заява про поновлення строку є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.
Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 16 000 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Крім того, в касаційній скарзі АТ «КБ «Приват Банк» порушує питання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень та просить зупинити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Тлумачення частини восьмої статті 394 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення виконання чи дії судового рішення має містити обґрунтування необхідності такого зупинення. 
Оскільки заявлене клопотання не містить доводів щодо доцільності вжиття такої процесуальної дії, відтак, є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ:
Заяву Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» про поновлення строку касаційного оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року задовольнити.
Поновити Акціонерному товариству «Комерційний Банк «Приват Банк» строк касаційного оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року.
Витребувати з Печерського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №757/50728/17 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу.
Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.  
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. Ю. Мартєв