Ухвала
Іменем України 
20 липня 2020 року
м. Київ
справа № 621/1260/18  
провадження № 51-3329ск20 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року, 
встановив:
ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України. Вирок Серпухівського міського суду Московської області від 09 жовтня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, приведено у відповідність із законодавством України.
Визначено, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, 
ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлено обчислювати строк відбування покарання ОСОБА_4 з 09 жовтня 
2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) 
в строк відбування покарання зараховано час перебування ОСОБА_4 під вартою 
з 12 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року 
по 08 жовтня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 – без задоволення.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню 
в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, 
а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду 
в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до Глави 46 КПК «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб».
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 7 ст. 610 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цього Кодексу, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області 
від 19 червня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
  ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3