УХВАЛА
Іменем України
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 335/7275/19
провадження № 61-8208ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Вознесенівський районний у місті Запоріжжя відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Регіональний сервісний центр міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, про оголошення особи померлою,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про оголошення особи померлою.
На обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше мешкав на окупованій території, за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з подіями, які відбувалися на території Донецької області та у місті Донецьк, син заявника - ОСОБА_2 , виїхав на тимчасове місце проживання до АР Крим.
06 грудня 2014 року близько 10 год 30 хв ОСОБА_2 вийшов з дому та не повернувся. З указаного часу будь-яка інформація про його місцезнаходження відсутня. Враховуючи, що ОСОБА_2 не мав друзів за місцем тимчасового проживання, не мав з собою паспорту, коштів та телефону, заявник припускає, що з ним трапився нещасний випадок і він міг загинути при невстановлених обставинах.
18 грудня 2014 року заявник звернувся до виконуючого обов`язки прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя з відповідною заявою про зникнення ОСОБА_2 , на підставі якої слідчим СВ Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 22 грудня 2014 року було розпочато досудове розслідування, відомості внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 грудня 2014 року № 12014080060005669, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального Кодексу України (умисне вбивство).
29 грудня 2014 року сектором кримінальної поліції Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 60141402 та оголошено у державний розшук громадянина ОСОБА_2 , як особу, що безвісно зникла. Станом 
на 07 травня 2016 року , місцезнаходження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відоме.
На час зникнення ОСОБА_2 при собі він не мав паспорту, телефону, кредитних карток, що унеможливлює його проживання при будь-яких обставинах. Вказані обставини унеможливлювали йому перетинати кордон АР Крим, що може свідчити про його зникнення з 06 грудня 2014 року.
На даний час паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Калініським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області від 21 грудня 1999 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль LandRover, державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться у заявника.
Оголошення померлим ОСОБА_2 необхідно для оформлення управління майном, яке належить ОСОБА_2 та здійснювати інші дії, які має вчиняти ОСОБА_2 . 
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд оголосити особу померлою.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 22 квітня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
17 травня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 
2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ). 
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1  здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.
Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Рішення про оголошення фізичної особи померлої може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.
Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б давали достатні підстави для задоволення вимог про визнання ОСОБА_2 померлим, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду 
від 06 листопада 2019 року провадження № 61-11048св19, у якому були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. 
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду 
м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд 06 листопада 2019 року в справі № 226/3053/18 (провадження 
№ 61-11048св19) уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 12 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 22 квітня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Вознесенівський районний у місті Запоріжжя відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Регіональний сервісний центр міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, про оголошення особи померлою, відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська