ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1072/18                                Головуючий суддя І інстанції Карімов І. В.
Провадження № 22-ц/818/4089/20                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року                                                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Карімова І.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
встановив :
У березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначало, що між банком та ОСОБА_2 25.07.2011 року було укладено кредитний договір б/н, за умовам якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті у позичальника утворилась заборгованості у розмірі 6471,96 грн. 30.01.2017 року банком відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України була направлена претензія кредитора до Чугуївської державної нотаріальної контори, яка 21.02.2017 року надала відомості, що спадкоємця ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини або відмовою від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.
Зазначає, що ОСОБА_1 на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 проживав разом з останнім за адресою АДРЕСА_1 , заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав, тому вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов`язання спадкодавця перед ПАТ КБ «ПриватБанк». 
Посилаючись на те, що 21.09.2017 року позивачем до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію про погашення заборгованості, але відповідачем ніяких дій не здійснено, заборгованість не погашена, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 6471 грн 96 коп., з яких 4566,53 грн – тіло кредиту, 1905,44 грн. – нараховані проценти за користування кредитом.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 04 червня 2020 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним, а допущені суддею місцевого суду істотні порушення норм процесуального права. 
В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті позичальника ОСОБА_2 , проживання зі спадкодавцем за однією адресою не є безумовною підставою для стягнення заборгованості, оскільки не з`ясовано питання про наявність інших спадкоємців.
Зазначає, що ОСОБА_1 протягом строку, передбаченого ст..1270 ЦК України не відмовився від прийняття спадщини, доказів, що відповідач не проживав разом із позичальником на день його смерті матеріали справи не містять, тому відповідач вважається таким, о фактично прийняв спадщину.
Зауважує, що судом не було перевірено, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця.
Посилався на правову позицію, яка була висловлена у постановах ВС від 18.09.2019 у справі №640/6274/16-ц, №6336/7643/18 та від 22.01.2020 року №306/2000/16-ц про те що, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти позову, та про те, що від з`ясування правового статусу будинку, в якому зареєстровані та проживають власники та чи увійшов вказаний будинок до спадкового майна залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника.
Позивачем суду апеляційної інстанції також були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Зазначено, що в заяві від 25.07.2011 року не передбачено нарахування відсотків, то банком помилково заявлено вимоги щодо стягнення відсотків, та просили стягнути тіло кредиту в розмірі 4566,52 грн.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. 
В наданому позивачем розрахунку зазначено, що заборгованість за Договором б/н від 25.07.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 станом на 30.08.2016 року становить 6471 грн 96 коп., яка складається з: 4566,52 грн заборгованість за наданим кредитом, 1905,44 грн заборгованість за відсотками. 
Згідно з копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 45).
Претензія кредитора до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 направлена до Чугуївської державної нотаріальної контори 30.01.2017 року, що підтверджується реєстром згрупованих відправлень рекомендованих листів ( а.с. 46-47). 
Згідно з відповіддю, наданою Чугуївською державною нотаріальною конторою 01.02.2017 року, у термін, передбачений ст.1270 ЦК України з заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не зверталися, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично. Спадкова справа не заводилася. ( а.с. 49).
Згідно анкети-заяви, місце проживання ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_1 ( а.с. 8).
Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, щодійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після нього, позивачем не встановлено. Матеріали справи будь-яких обставин, пов`язаних із з`ясуванням кола спадкоємців та прийняття ними спадщини не містять, реєстрація боржника та відповідача за однією адресою відповідно до наданих копій паспортів та відсутність відомостей про те, що померлий та відповідач є співвласниками квартири, не є безумовними підставами для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, доказів щодо наявності майна, яке є спадковою масою, та в межах якого має відповідати спадкоємець та за рахунок якого можливо задовольнити вимоги Банку не надано.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
       Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ "Приватбанк" на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст. ст. 1258, 1261-1255 ЦК України.
Згідно ч.1 , ч.2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
За ст. ст. 1261, 1263, 1264, 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, частина 6 статті 81 ЦПК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
позивачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку неподання доказів до суду першої інстанції відповідно до норм ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.
Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. 
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 Кодексу має використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства, визначеного ст. 2 ЦПК України. 
Згідно п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом будь-яких клопотань до суду першої інстанції не подавав, участі у судових засіданнях не приймав, був повідомлений про розгляд справи належним чином.
Проте, питання про витребування доказів не було предметом розгляду у суді першої інстанції. За наявності процесуальної можливості ніяких клопотань від позивача з цього приводу до суду першої інстанції не надходило.
Суд діє відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, ст.ст. 12, 13 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки у справі відсутні дані про те, що позивач був обмежений у здійсненні своїх прав, і зокрема у витребуванні та наданні доказів, які сторони визначають самостійно, сторони мали рівний доступ до суду та можливості у наданні до суду доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень. Позивач всупереч передбаченому ч. 4 ст. 83 ЦПК України обов`язку не заявляв до суду першої інстанції про неможливість надання тих доказів, з приводу яких подано клопотання до суду апеляційної інстанції. Ніяких поважних причин для такої затримки матеріали справи не містять 
У суду апеляційної інстанції внаслідок цього не виникло передбаченого законом права сприяти у наданні позивачу нових доказів.
Тому ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Палфьорової Яни Володимирівни про витребування доказів було відмовлено.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Отже, за відсутності належних і допустимих доказів щодо розміру спадкового майна, в межах якого у даному випадку згідно наведених норм матеріального права можливе стягнення, які позивач всупереч процесуального обов`язку вчасно не надав до суду першої інстанції, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків про недоведеність позову. Позивач, АТ КБ "Приватбанк", зобов`язаний довести, не лише що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та прийняв після нього спадщину, але наявність спадкового майна, в межах якого можливе стягнення боргу. 
Наведені на обґрунтування скарги доводи цього висновку не спростовують.
Обґрунтовуючи позовні вимоги обов`язком спадкоємця сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.
Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, ухвалив рішення відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, ст.ст. 12, 13 ЦПК України.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави дляперерозподілу судових витрат.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2020 року

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В.Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.