П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/241/19-а 
                                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Чернюк Алла Юріївна  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
01 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Платаш В.О.,
позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Іванова Ю.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  (м. Вінниця, 07 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14.11.2018 року – недостовірною; визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державних виконавців при виконанні рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року, в невиконанні частині рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року по погашенню встановленого залишку боргу повного розрахунку, що залишається не виплаченим та по виконанню мір зобов`язального характеру; зобов`язати Департамен державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби ВП № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17.07.2014 року, як передчасну та прийняти міри по погашенню залишку боргу повного розрахунку; сплатити 200000,00 грн. моральної шкоди та 500,00 грн. понесених витрат на лікування та захист порушених прав; винести окрему ухвалу суду в адресу Міністерства юстиції України про тяганину і неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби, що стало предметом звернень і рішень ЄСПЛ, як таке, що вже нанесло та продовжує наносити збитки бюджету державі, у вигляді заявлених вимог по відшкодуванню за затримку погашення боргу повного розрахунку і мір зобов`язального характеру, згідно законодавства України.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 12.10.2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, спрямованої на адресу Міністра юстиції України - Петренка Павла Дмитровича; зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12.10.2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить в частині відмови в задоволенні позову скасувати вказане рішення, а в іншій частині змінити.
Позивач в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 17.07.2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.
Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню:
5.1 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року;
5.2 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 року;
5.3 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 року;
5.4 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 року;
5.5 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 року.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13.08.2014 року відкрито виконавче провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" та зобов`язано боржника - державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі №  802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом державної виконавчої служби виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" у частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 року та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 року.
Крім того, вказаним рішенням також встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та на виконання рішення Європейського суду з прав людини, є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1900147,03 грн. При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_1 коштів на загальну суму 711209,73 грн., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто у суму 1900147,03 грн., а отже останньому необхідно виплатити заборгованість у сумі 1188937,30 грн.
У подальшому, із урахуванням вищевказаної постанови Департаментом державної виконавчої служби перераховано ОСОБА_1 кошти у сумі 1188937,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.08.2016 року № 2994 та подано до суду звіт про виконання постанови від 18.04.2016 року у справі №  802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016 року.
13.09.2016 року у зв`язку із фактичним виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі № 25663/02 та виплати суми 1188937,30 грн. виконавче провадження №  44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції та апеляційної інстанції, з висновками якого погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, виходив із того, що оскільки судами вже було вирішено питання, щодо правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 44360795, вимога про зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року задоволенню не підлягає.
У частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані вимоги теж не підлягають задоволенню оскільки позивач не обґрунтовував та не надав будь-яких доказів у розумінні статей 73-76 КАС України, яким чином сума заявлена до відшкодування співвідноситься з характером порушення його прав, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність даної вимоги.
Скасовуючи частково рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив із того, що судами попередніх інстанцій при постановленні рішення по справі не було досліджено питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалась вказана вимога та не зазначено яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Також судами не було встановлено чи було подано позивачем скаргу на яку відповідачем надано відповідь вказаним листом в порядку норм Закону України "Про звернення громадян", чи було об`єктивно і вчасно розглянуто відповідачем скаргу позивача, чи було перевірено відповідачем викладені у скарзі позивача від 12.10.2018 року факти, чи було прийнято відповідачем рішення відповідно до чинного законодавства.
Як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2018 року позивач звернувся до Міністра юстиції України зі скаргою на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду.
У вказаному зверненні позивач просив Міністра юстиції України дати доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини на вчинення дій по сплаті залишку боргу повного розрахунку при звільненні для завершення виконання рішення Європейського суду з прав людини та дати доручення заступнику Міністра з питань виконавчої служби взяти на контроль зазначене виконання.
Під час реєстрації зазначеної скарги, відповідачем складено реєстраційно-контрольну картку від 17.10.2018 року за № Я-22507, визначено відповідальний підрозділ: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та вказано ОСОБА_2 , заступника Міністра юстиції України – Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, яким була накладена резолюція керівництва.
Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна з 17.10.2018 року по 18.10.2018 року перебувала у відрядженні, а на вказаний період виконання обов`язків заступника Міністра з питань виконавчої служби покладено на заступника Міністра – Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_2 .
Розглянувши зазначену скаргу та додані до неї документи, листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року позивача повідомлено, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано у повному обсязі, що також підтверджено ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року у справі № 802/82/16-а, якою прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У ст. 3 вказаного Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
В силу положень ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Зі змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом, є визнання недостовірною інформації, що міститься в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, а також неналежний, на думку позивача, розгляд його скарги від 12.10.2018 року.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону України "Про звернення громадян"). Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина третя вказаної статті).
У свою чергу, частиною 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
У відповідності до частини 1 статті 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Положеннями статті 18 Закону України "Про звернення громадян" встановлені права громадян при розгляді заяви чи скарги. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Таким чином, суд зазначає, що Міністерство юстиції України не мало правових підстав направляти скаргу позивача для розгляду до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, діяльність якого координувала заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна, оскільки частиною четвертою статті 17 Закону України "Про звернення громадян" заборонено направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Зміст вказаної норми свідчить про те, що у даному випадку Закон України "Про звернення громадян" не передбачає будь-яких дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, а прямо забороняє здійснювати вказані дії – направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Оскільки позивач скаржився, зокрема на дії (бездіяльність) керівництва Департаменту державної виконавчої служби, а також Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України не мало правових підстав передавати вказану скаргу до розгляду ОСОБА_2 , який відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 у період з 17.10.2018 року по 18.10.2018 року виконував обов`язки заступника Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлани Володимирівни.
Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Представник відповідачів зазначив, що заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна зокрема, координує напрямки роботи та спрямовує діяльність структурних підрозділів, які безпосередньо підпорядковані Державному секретарю Міністерства, а саме Департаменту державної виконавчої служби. Водночас, відповідно до Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 року № 790/к, представник відповідача вважає, що питання порушені у зверненні ОСОБА_1 від 12.10.2018 року, відносяться до компетенції Департаменту державної виконавчої служби, діяльність якого координувала заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна.
При цьому, представник висловлює свою думку, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано у повному обсязі, що підтверджено ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року у справі № 802/82/16-а, якою прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а.
Тобто, представник відповідачів, як і Міністерство юстиції України у відповіді на скаргу позивача, намагається звести суть спірних правовідносин лише до того, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано.
Разом з тим, позивач, окрім іншого, стверджує, що він оскаржує саме дії (бездіяльність) керівництва Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання та неналежного виконання своїх обов`язків.
Відтак, саме Міністерство юстиції України у межах своїх повноважень повинно розглянути скаргу позивача, оскільки Міністерство юстиції України контролює діяльність Департаменту державної виконавчої служби, який належить до сфери його управління.
Положеннями пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 (далі – Положення № 228, чинне на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.
Пунктом четвертим вказаного Положення передбачено, що Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються; забезпечує координацію виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України; здійснює контроль за діяльністю державних виконавців; забезпечує контроль за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері примусового виконання рішень.
За змістом п. 1.1, 1.2 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 року № 790/к, Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про Міністерство юстиції України, наказами Міністерства юстиції України та цим Положенням.
Згідно з п. 5.1 цього Положення Департамент державної виконавчої служби очолює директор, який в установленому порядку призначається на посаду і звільняється з посади Державним секретарем Міністерства юстиції України.
Отже, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ї керівництво не є безконтрольною самостійною організацією, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, тому є логічним звернення позивача до Міністра юстиції України на дії та бездіяльність керівництва Департаменту державної виконавчої служби, які на його думку діють з порушенням законодавства, не виконують належним чином свої функції та повноваження.
Беручи до уваги викладене, розгляд скарги позивача належить до повноважень Міністерства юстиції України, однак прийняття рішення за результатами її розгляду є дискреційними повноваженнями Міністерства юстиції України.
Водночас, поняття відповіді являється оціночним, оскільки особа самостійно визначає її зміст та повноту наданої інформації, виходячи з конкретних обставин, власного життєвого досвіду, ціннісних орієнтацій і того чи іншого рівня розвитку правосвідомості.
Дослідивши зміст зазначеного листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, слід зазначити, що відповідачем у листі не вказано мотивів відмови щодо всіх порушених у скарзі питань,  не викладено обґрунтувань висновку про відсутність у діях (бездіяльності), зокрема керівництва Департаменту державної виконавчої служби та Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини порушень вимог законодавства, а також відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, якими керувалась посадова особа під час проведення перевірки викладених у скарзі обставин. Фактично, відповідачем надано відповідь шляхом посилання на судові рішення у справах № 802/82/16-а та № 802/1462/16-а.
В свою чергу, слід зазначити, що в адміністративній справі № 802/82/16-а вже було розглянуто питання скасування постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17.04.2014 року, а тому достовірність зазначеної інформації, у силу частини четвертої статті 78 КАС України, не підлягає дослідженню у даній адміністративній справі.
Відтак, наведені у сукупності обставини розгляду поданої позивачем скарги від 12.10.2018 року свідчать про її неналежний розгляд та допущену посадовими особами Міністерства юстиції України бездіяльність.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  03 вересня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.