Номер провадження: 22-ц/813/1326/20 
Номер справи місцевого суду: 522/18509/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Громіка Р.Д.,
суддів: Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, 

В С Т А Н О В И В:

До суду 01 листопада 2019 року надійшов позов Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування частин ДБК «Аркадія», що складає дачу, за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 07.11.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 16.12.2019 року.
До суду 07.11.2019 року надійшло клопотання представника позивача, згідно якого просив забезпечити позов по справі шляхом накладення арешту та встановлення заборони відчуження та заборони вчиняти певні дії, а саме дії у вигляді заборони будь-яким фізичним і юридичним особам та іншим особам вчиняти будь-які дії з розпорядження арештованим майном із переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати безоплатно у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати в оренду, передавати у вигляді внеску до статного капіталу та вчиняти будь-які інші правочини щодо зміни власника даного майна, відносно наступних об`єктів нерухомого майна:
- 13/1000 частин ДБК «Аркадія» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 76745351101;
- 22/1000 частин ДБК «Аркадія» за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна 76745351101.
Вважають, що саме такий вид забезпечення позову4 є необхідним задля попередження неправомірного відчуження нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_2 , та забезпечення виконання рішення суду за результатом розгляду цієї справи.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року у задоволенні клопотання ПАТ «МТБ Банк» про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ПАТ «МТБ БАНК» звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не досліджено, що існує реальна загроза відчуження нерухомого майна,.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлені наступні обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ «МТБ Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування від 26.04.2002р. частин ДБК «Аркадія», що складає дачу, за адресою АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції вірно врахував, що саме лише посилання представника позивача у заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Окрім того, заявником не доведено належним чином доказів співмірності заявлених заходів забезпечення позову вартості майна, стосовно якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, заявленим вимогам про вжиття заходів забезпечення позову.
Приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просила вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що заява про забезпечення позову у цій справі не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає наступне.
Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.
Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії,забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.
Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.
Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.
При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що до заяви про забезпечення позову не додано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував реальну загрозу відчуження нерухомого майна, який є предметом вказаного спору, а також не надано доказів співмірності із заявленими позовними вимогами.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
Додатково суд апеляційної інстанції наголошує, що ПАТ «МТБ Банк» має право повторно звернутись до суду першої інстанції з наданням відповідних доказів як того вимагає Цивільний процесуальній кодекс України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, судове рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді                                                                М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк