Справа № 466/3305/19                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1216/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
        30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
        суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2019 року у справі за позовом за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33302,57 грн за кредитним договором №б/н від 16.03.2013. В обґрунтування вимог покликається на те, що 16.03.2013 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого позивачем було надано останній кредит у розмірі 2000,00 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором. Проте, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустила заборгованість перед банком, яка станом на 28.02.2019 становить 33302,57 грн. Тому позивач змушений був звернутись до суду.
Рішенням Шевченківського районного суду від 05 липня 2019 року у задоволенні позову – відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту у зв`язку з закінченням позовної давності. Зазначає, що відповідач отримав картку № НОМЕР_1 , зі строком дії останнього дня 09.2016 року, тобто до 30 вересня 2016 року, а позивач звернувся з позовом у квітні 2019 року в межах строків позовної давності. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
З матеріалів справи убачається, 16.03.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останній кредит в розмірі 2000,00 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві, що слід розцінювати як те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 28.02.2019 складає 33302,57 грн та включає в себе 997,23 грн заборгованості за кредитом, 30243,31 грн заборгованості по відсотах за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1562,03 грн штрафу (процентна складова). Даний факт стверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в матеріалах справи.
З матеріалів справи убачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 16.03.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Відмовляючи в задоволення позову суд виходив з того, що позовна давність спливла. 
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з ст.266 ЦК України строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів поза її межами.
Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).
При розгляді даної справи судом першої інстанції обґрунтовано установлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.03.2013, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , станом на 28.02.2019 ОСОБА_1 останній платіж на погашення суми заборгованості за даним кредитом здійснювався 20.01.2015, а АТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом звернувся 19.04.2019, відтак позивачем пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності.
Доводи апеляційної скарги про те, що позов подано в межах позовної давності з огляду на те, що термін дії кредитної картки, виданої відповідачу, 30.09.2016, не заслуговують на увагу, оскільки, надана суду апеляційної інстанції довідка щодо терміну дії картки не може бути прийнята колегією суддів в якості належного доказу, так як така в суді першої інстанції не долучалась.
Розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.07.2020

Головуючий         

Судді