ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2020 року	Львів	Справа № 463/3929/20 пров. № А/857/6139/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Довгої О.І., Запотічного І.І.
при секретарі судового засідання:                 Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Королівства ОСОБА_1  (HANAFI) на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.05.2020 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Головатого Р.Я., повний текст рішення складено 07.05.2020р.) у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання,-

                                                        ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення відповідача за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з підстав незаконного перебування на території України.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач, діючи в складі групи осіб, вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 899 прикордонного знаку, територія Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області, внаслідок чого 05 березня 2020 року був затриманий Прикордонною вартою Республіки Польща. На підставі ст.3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» о 16 год. 45 хв. 05 березня 2020 року відповідача було передано на територію України, а 06 березня 2020 року Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. 11 березня 2020 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту. Відповідач на територію України в`їхав встановленим порядком 02.12.2017 року через пункт пропуску «Харків-авіа», як громадянин Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується протоколом уточнення установчих даних. Разом з тим, до органів міграційної служби в порядку визначеному «Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150 з метою продовження терміну перебування на території України не звертався. Таким чином в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.4 вказаного Закону не має, так як термін перебування на території України не продовжувався, після завершення встановленого терміну перебування від виїзду з України ухилявся, посвідкою на тимчасове проживання на території України не документувався. Україною будь-які міжнародні Угоди з Королівством Марокко про реадмісію осіб не укладались, Законами України такі Угоди не ратифікувались. Оскільки відповідач, реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати до країн Європейського Союзу на постійне місце проживання або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, однак вибрав незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи та свідомо порушив законодавство України, документів, які дають право на виїзд з України, коштів достатніх для повернення до країни походження, а також родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження відповідач не має, українською мовою не володіє. Просив позов задоволити.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.05.2020 року адміністративний позов задоволено. Примусово видворено громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України. Затримано громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, тобто до 16 год. 45 хв. 05 вересня 2020 року. Рішення в частині видворення громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернуто до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції оскаржив громадянин Королівства ОСОБА_1  (HANAFI). Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), діючи в складі групи осіб, вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 899 прикордонного знаку, територія Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області, внаслідок чого 05 березня 2020 року був затриманий Прикордонною вартою Республіки Польща.
Того ж дня, 05 березня 2020 року о 16 год. 45 хв. на підставі ст.3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» відповідача було передано на територію України.
06 березня 2020 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова ухвалено затримати відповідача з метою його ідентифікації.
11 березня 2020 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.
Апеляційним судом встановлено, та вбачається з протоколу про уточнення установчих даних від 16.03.2020, що відповідач, якого було затримано на перетині державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 899 прикордонного знаку, територія Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області як громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 виявився громадянином Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, мав намір мігрувати в країни Європейського Союзу для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи. Обставин, передбачених ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в ході судового розгляду не встановлено.
Частиною 1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, органом охорони державного кордону подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цього органу (підрозділу) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Також, судом першої інстанції встановлено та незаперечується апеляційним судом, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України. Більше того, незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, свідчить про те, що відповідач порушив вимоги ст.4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ст.30 цього Закону підлягає примусовому видворенню.
Частиною 11 ст.289 КАС України передбачено строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу громадянина Королівства ОСОБА_1 (HANAFI) залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.05.2020 року у справі №463/3929/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 15.07.2020р.