26.08.20
22-ц/812/1308/20

Єдиний номер справи 758/8022/14-ц 
Провадження 22-ц812/1308/20                         Головуючий по 1 інстанції Глубоченко С.М. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2020р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Коломієць В.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання - Андрієнко Л.Д., 

за участі представників сторін: Грози І.В., Ісмаілової М.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний берег» 

на заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 травня 2019р.

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний берег» про стягнення боргу за договором позики, 

встановила:
       
У червні 2014р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ТОВ «Південний берег» про стягнення 1171846,32 грн. боргу за договором позики.
Позивачка зазначала, що 31 травня 2011р. надала відповідачу позику в розмірі 1065580,24 грн. до 31 грудня 2011р., що підтверджується договором та приходним касовим ордером. 
Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язань по поверненню позики, позивачка просила стягнути 1171846,32 грн., а саме 1065580,24 грн. - основний борг, 72167,52 грн. - три проценти річних за період з 01 січня 2012р. по 03 квітня 2014р., 34098,56 грн. - втрати від інфляції з 01 січня 2012р. по 28 лютого 2014р.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 травня 2019р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ТОВ «Південний берег» на користь ОСОБА_1 1171846,32 грн. заборгованості за договором позики (1065580,24 грн. - основний борг, 72167,52 грн. - три проценти річних, 34098,56 грн. - втрати від інфляції).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
       Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи по суті відбувся 14 травня 2019р.
Проте в матеріалах справи відсутні дані про отримання відповідачем судової повістки про виклик на вказану дату у порядку, передбаченому главою 7 ЦПК, так як конверт із судовою повісткою повернувся до суду із відміткою про неправильне зазначення адреси (т.1 а.с.137).
З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.
При розгляді справи колегія суддів встановила наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.  
Згідно зі ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.    
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За правилами ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       31 травня 2011р. між ОСОБА_1 і ТОВ «Південний берег» в особі генерального директора ОСОБА_2 укладено договір про інвестування в будівництво об`єкта нерухомості на території Автономної республіки Крим, за умовами якого останнє передає у власність апартаменти №27 згідно додатку №1 до договору та місце для розміщення транспортного засобу №46, строк закінчення будівництва - третій квартал 2011р., а позивачка - сплачує до 10 червня 2011р. відповідно 1261587,98 грн., що еквівалентно 158175 дол. США та 159518 грн., що еквівалентно 20000 дол. США. 
       31 травня 2011р. між ОСОБА_1 і ТОВ «Південний берег» в особі генерального директора ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачу 1065580,24 грн. в якості безпроцентної позики до 31 грудня 2011р., яку останній зобов`язався повернути протягом тридцяти календарних днів. 
Двома платіжними дорученнями від 03 червня 2011р. ОСОБА_1  на виконання вказаного договору перерахувала на рахунок ТОВ «Південний берег» відповідно 1261587,98 грн. та 159518 грн.    
Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, суму боргу в обумовлений договором строк - до 30 січня 2012р. не повернув. 
Згідно з положеннями ст.ст.525,526,530 ЦК недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов`язанням.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
         Отже, підтвердження обставин щодо безгрошовості договору позики може відбуватися лише певними доказами, а саме - письмовими доказами.
Між тим, будь-яких допустимих доказів того, що договір позики від 31 травня 2011р. є безгрошовим відповідачем не надано.
       Враховуючи те, що позичальником за договором позики зобов`язання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані, то наявні підстави для стягнення 1065580,24 грн. своєчасно не поверненої суми позики - основного боргу.
Також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення 69459,66 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за 794 дні та 9590,22 грн. втрат від інфляції (1065580,24 х 100,90 = 1075170,46 - 1065580,24), так як право вимоги за цими позовними вимогами виникло у позивачки згідно п.4.1., 5.1. договору позики по закінченню 30 днів, відлік яких починається з 31 грудня 2011р. 
       Аргументи про безгрошовість позики є безпідставними.
       Так, факт укладення 31 травня 2011р. договору позики відповідачем не заперечується, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК є доведеним.
       Наданий позивачкою оригінал квитанції до приходного касового ордеру містить дані про внесення нею 1065580,24 грн. до каси ТОВ «Південний берег», підпис уповноваженої особи на прийняття від імені товариства цих коштів з огляду на доступ цієї особи до печатки товариства та сам відбиток печатки товариства на цьому фінансовому документі, що свідчить про допустимість даного доказу.   
Отже, виходячи з наведених вище мотивів рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.         
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний берег» задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 травня 2019р. скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний берег» на користь ОСОБА_1 1144630,12 грн. заборгованості за договором позики від 31 травня 2011р. (1065580,24 грн. - основний борг,  69459,66 грн. - три проценти річних, 9590,22 грн. - втрати від інфляції). 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 26 серпня 2020р.
Головуючий:                                        Судді: