Ухвала
 
06 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 545/837/19
провадження № 61-10878ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 
2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського районного суду Полтавської області 
від 02 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити розмір аліментів на неповнолітню дитину, а саме - зобов`язати відповідача виплатити 
1/6 частину з відсотків, нарахованих на суму вкладу, починаючи з 16 грудня 2004 року; стягнути неустойку (пену) за кожен день прострочення аліментів за період з липня 2015 року по січень 2018 року у розмірі 8 921 грн та інфляційні втрати - 2 104,96 грн.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлених рішенням Апеляційного суду міста Полтави від 09 червня 2005 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення повноліття.
Ухвалено проводити стягнення аліментів, починаючи з дня звернення з позовом до суду, а саме - з 02 квітня 2019 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 795 грн додаткових витрат, понесених ОСОБА_1 за 2016-2019 роки на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за несплату аліментів з жовтня 2018 року до дня їх повного погашення та відсотків, нарахованих на суму вкладу, починаючи з 16 грудня 2004 року, 
з урахуванням інфляції, відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Полтавського районного суду Полтавської області 
від 02 липня 2019 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2020 року (у складі судді Потетія А. Г.) у задоволенні заяви 
ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року 
(у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І.) ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2020 року залишено без змін.
21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Згідно з пунктами 1, 4 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Пунктами 1, 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у цій даній справі є збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення аліментів у розмірі 11 025,96 грн.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення аліментів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко