ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2020 року           справа №200/13671/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку  письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (повний текст складено в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/13671/19-а (суддя в 1 інстанції – Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області про визнання протиправною відмови в наданні державної допомоги при народженні дитини та зобов`язання призначити і здійснити виплату допомоги при народженні дитини, -   

                                              В С Т А Н О В И В:  

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області  (далі – УСЗН ВЦА м.Торецьк, відповідач) в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті їй державної допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відповідача призначити і здійснити виплату їй державної допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її заявою від 04 листопада 2019 року. (арк.справи 6-8)
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 200/13671/19-а позовні вимоги задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 07 листопада 2019 року про відмову в наданні державної допомоги від 07 листопада 2019 року; зобов`язано відповідача призначити і виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її заявою від 04 листопада 2019 року. (арк.справи 68-72)
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.  (арк.справи 78,79)
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України,  реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 (зворотній бік а.с. 4).
З 25 грудня 2002 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в її паспорті (зворотній бік а.с. 4).
25 квітня 2018 року у м. Горлівка, тобто на тимчасово непідконтрольній органам влади території, ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_2 .
Ця обставина підтверджена свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області 27 вересня 2018 року (а.с. 6) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 27 вересня 2018 року № 00021079287 (а.с. 7).
До листопада 2019 року ОСОБА_1 проживала у м. Горлівка.
У листопаді 2019 року позивач залишила своє постійне місце проживання на тимчасово непідконтрольній території та виїхала до м. Торецьк Донецької області (фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ).
04 листопада 2019 року ОСОБА_1 набула статус внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1421-5000223517 (а.с. 5).
Того ж дня статус внутрішньо переміщеної особи набув також її син ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1421-5000223533 (а.с. 8).
04 листопада 2019 року позивач звернулася до  УСЗН ВЦА м. Торецьк з первинною заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, якою просила призначити державну допомогу сім`ям з дітьми, а саме допомогу при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07 листопада 2019 року УСЗН ВЦА м. Торецьк прийняло рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми, згідно з яким ОСОБА_1 не має права на допомогу при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33). Того ж дня УСЗН ВЦА м. Торецьк прийняло рішення про відмову в наданні державної допомоги згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (а.с. 31).
У відповідь на адвокатський запит УСЗН ВЦА м. Торецьк листом від 15 листопада 2019 року № 08вх.Р-751-5.1-6.2 повідомило, що позивачу відмовлено в призначення допомоги при народженні дитини на підставі ст. 11 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки за призначенням цієї допомоги вона звернулася після спливу дванадцяти місяців з дня народження дитини (а.с. 11-12).
 Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, колегія суддів дійшла наступного.
Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми” визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.
Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 7 ст. 11  вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Аналогічні положення містить п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Разом з тим, ст.8 Закону України “Про охорону дитинства” визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.
Тобто, в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскарженого рішення, яке створює правові наслідки, і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлені ст. 12 Закону України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми” (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №591/610/16, від 06 вересня 2018 року в справі № 242/5735/16-а.
Зважаючи на встановлені обставини у справі, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем недоведена правомірність не виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлені ст.12 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 200/13671/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 200/13671/19-а – залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п.3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  А.А. Блохін

                                                                                             Е.Г. Казначеєв