Справа № 442/594/20                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 22-ц/811/1033/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       04 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О. 
                        секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Три Дивани» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2020 року в складі судді Грицай М.М. у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Три ОСОБА_2 », ОСОБА_3 , державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» ОСОБА_4 , державного реєстратора виконавчого комітету Самбірської міської ради Мількович Ірини Михайлівни, ОСОБА_5 про визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності, скасування запису про реєстрацію права власності, визнання недійсними актів передачі-прийому нерухомого майна, визнання недійсним договору і визнання права власності,-
встановила:
У провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ПП «Три дивани», ОСОБА_3 , державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» ОСОБА_4 , державного реєстратора виконавчого комітету Самбірської міської ради Мількович І.М., ОСОБА_5 про визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності, скасування запису про реєстрацію права власності, визнання недійсними актів передачі-прийому нерухомого майна, визнання недійсним договору і визнання права власності.
Одночасно з поданням позову позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення під літ. 5Г, загальною площею 169,9 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741832546106 і на нежитлове приміщення під літ. 5Д, загальною площею 4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741862946106.
Зазначає, що вищевказане нерухоме майно є його власністю на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009, яке набрало законної сили, справа № 2-3332/09. Однак, йому відомо, що на даний час засновники ПП «Три дивани» намагаються передати право власності на належне йому майно іпотекодержателю з метою подальшого відчуженням останнім даного майна третій особі. Вважає, що настання таких обставин може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення його порушених прав.
Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на:
- нежитлове приміщення, позначене літ. 5Г, загальною площею 169,9 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741832546106;
- нежитлове приміщення, позначене літ. 5Д, загальною площею 4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741862946106.
Ухвалу суду оскаржив відповідач ПП «Три дивани», вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вважає, що позивач не довів та документально не підтвердив обставини, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Жодних додатків на підтвердження обставин, викладених у заяві, заявник не долучив.
У позовній заяві вказано, що після визнання недійсними електронних торгів було відновлено право власності позивача на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 160,4 кв.м. на АДРЕСА_1 , право позивача на такі ніким не оспорюється.
При цьому, ПП «Три дивани» є власником іншого майна, а саме: нежитлових приміщень під літ. 5Г, загальною площею 169,9 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741832546106 та під літ. 5Д, загальною площею 4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741862946106.
Суд першої інстанції на врахував, що на зазначені приміщення накладено заборону та іпотеку 11.04.2019 приватним нотаріусом Теплою М.Ю., тому ПП «Три дивани» не може в будь який час відчужити такі, а інші особи не можуть у будь який час набути на нього власність.
Також, покликається на те, що арешт на відповідні приміщення вже був накладений Дрогобицьким міськрайонним судом в межах іншої цивільної справи № 442/492/20, долучив копію ухвали від 27.01.2020.
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2020 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Позивач та його представник, а також відповідачі державний реєстратор КП «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович І.І., державний реєстратор виконавчого комітету Самбірської міської ради Мількович І.М., будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
Представник відповідача ПП «Три Дивани», відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 викликалися в судове засідання та не з`явилися, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 201-203). 
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд врахував обґрунтовування, викладені у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, при цьому виходив з того, що існують реальні підстави вважати, що відповідач ПП «Три дивани» може в будь-який час відчужити нежитлове приміщення під літ. 5Г, загальною площею 169,9 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741832546106 і нежитлове приміщення під літ. 5Д, загальною площею 4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741862946106, що в майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПП «Три ОСОБА_2 », ОСОБА_3 , державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» ОСОБА_4 , державного реєстратора виконавчого комітету Самбірської міської ради Мількович Ірини Михайлівни, ОСОБА_5 про визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності, скасування запису про реєстрацію права власності, визнання недійсними актів передачі-прийому нерухомого майна, визнання недійсним договору і визнання права власності.
Тобто, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених, на його думку, прав, предметом якого є оспорення законності рішень про державну реєстрацію права власності, скасування запису про реєстрацію права власності, визнання недійсними актів передачі-прийому нерухомого майна, визнання недійсним договору і визнання права власності.
З наведеного слідує, що предметом позову є майнові та немайнові вимоги, які фактично зводяться до оспорення та захисту прав власності на майно, а саме нежитлові приміщення під літ. 5Г, загальною площею 169,9 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741832546106 та під літ. 5Д, загальною площею 4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741862946106.
Таким чином, враховуючи те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне майно є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами, може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.                                                                                 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з питанням скасування заходів забезпечення позову.
Також, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а відповідні особи за обставин накладення арешту на їх майно не позбавляються права користування таким, тому вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні, а обмежується лише можливість його відчужити.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що спірне майно згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів, знаходиться під забороною як іпотечне майно та те, що на таке накладено арешт в межах іншої цивільної справи, колегія суддів такі до уваги не приймає, оскільки підставність заяви про забезпечення позову перевіряється в контексті відповідних спірних правовідносин та не є поставлена в залежність від заборон (арешту) спірного майна, які застосовані в межах інших правовідносин.
Крім цього, як іпотека, так і арешт накладений в іншій справі, є правовими явищами, які є обмежені у часі, відтак їх наявність не може виключати необхідність забезпечення позову у відповідний спосіб, з врахуванням спірних правовідносин та встановлених судом обставин. 
Інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним трактуванням апелянтом норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її задоволення немає.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Три Дивани» - залишити без задоволення. 
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 04 серпня 2020 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        Н.П. Крайник

       Н.О. Шеремета