УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2863/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 72 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року 
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Григорусь Н.Й.,
суддів         Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю. 
секретаря судового засідання  Бірюченка Д.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/2863/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року, ухвалене суддею Невмержицькою О.А. у м. Коростені,
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 17 січня 2012 року. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його виховання, не створює умов для отримання ним освіти та повноцінного розвитку. Син повністю перебуває на її утриманні. Теперішнього чоловіка позивача ОСОБА_4. син сприймає батьком, а той в подальшому має намір усиновити дитину. Зважаючи на те, що відповідач написав заяву, засвідчену нотаріально, про відмову від батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити. 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не навів будь-якого мотиву відхилення доказів наданих позивачем, зокрема нотаріально посвідченої заяви відповідача про відмову від батьківських прав; вагомих мотивів, з яких висновок опікунської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача визнано недостатньо обґрунтованим.
В судовому засіданні 10 грудня 2019 року у присутності психолога був допитаний син сторін у справі ОСОБА_3 , який наполягав на позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього. Його думка, покази психолога, положення національного та міжнародного законодавства, що регулює подібні правовідносини, не думку позивача судом не враховані. Позивач також наголошує, що в матеріалах справи відсутній аудіозапис судового засідання від вказаної дати.
У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала.
Представник органу опіки і піклування Коростенської міської ради у письмовому клопотанні просив розглядати справу у його відсутність, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Шлюб між батьками хлопчика розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2012 року (а.с. 5).
Сторони не заперечують, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір`ю, тобто позивачем - ОСОБА_1 .
Матеріали справи містять заяву відповідача ОСОБА_2 від 02 жовтня 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С., про те, що він не бажає і не має можливості займатися вихованням сина ОСОБА_3 , сплачувати аліменти та надавати будь-яку матеріальну допомогу на його утримання (а.с. 7).
Орган опіки і піклування у своєму висновку від 19 лютого 2014 року № 61, затвердженому рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради, вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно свого сина ОСОБА_3 (а.с. 8-9).
Згідно довідки УПФУ в м. Коростені № 1987/02.1 від 14 серпня 2018 року пенсія ОСОБА_2 з лютого по липень 2018 року з вирахуваними аліментами складає 6 534 грн (а.с. 29).
Згідно висновку Органу опіки і піклування від 16 січня 2019 року № 17, затвердженому рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради, із врахуванням психологічного дослідження дитини, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_3 (а.с. 59-60).
Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, необхідності застосування крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Відповідно до змісту пункту другого частини першої ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільного сина ОСОБА_3 , а також те, що батько хлопчика заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Заява відповідача ОСОБА_2 щодо відмови від батьківських прав, на яку в апеляційній скарзі посилається позивач, не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки написана 02 жовтня 2012 року, а з матеріалів справи, а саме з висновку Органу опіки і піклування від 02 жовтня 2019 року № 492, складеного за заявою ОСОБА_2 , останньому надано право зустрічатися із сином ОСОБА_3 на перших етапах до однієї години в присутності матері ОСОБА_1 та практичного психолога навчального закладу освіти (а.с. 128-129), вбачається зацікавленість батька у спілкуванні із сином.
Висновок Органу опіки і піклування від 16 січня 2019 року № 17 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 не є обов`язковим для суду (частини 5-6 статті 19 СК України).
Так, суд першої інстанції правильно, у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України, не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки цей висновок є недостатньо обґрунтованим, здійснений без урахування характеристики батька дитини, його ставлення до виконання батьківських обов`язків. У висновку також не наведено підстав та аргументів позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди суду при вирішенні спору з висновком органу опіки і піклування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не була врахована думка дитини є надуманими. 
Так, на виконання положень ст. 171 СК України судом першої інстанції думка дитини була вислухана. ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що відповідача не знає і не пам`ятає, вважає батьком вітчима.
Отож, за конструкцією норми ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її найкращі інтереси.
Відношення дитини до батька мотивовано тимчасовим почуттям образи, але це не означає, що позбавлення батька батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам неповнолітньої дитини, оскільки надзвичайно важливо для хлопця відчувати спорідненість із його рідним батьком, шкідливих звичок у якого та негативного впливу на дитину не виявлено, а тому суперечлива думка дитини, ураховуючи інші обставини даної справи, не є наразі визначальною.
Із урахуванням наведеного, інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.
доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не доведено виняткових або виключних обставин для позбавлення відповідача батьківських прав.
Разом з тим, з урахуванням зазначених доказів, які свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, та, враховуючи бажання батька спілкуватися з сином, піклуватися про його розвиток, приймати участь у його утриманні, колегія суддів вважає за необхідне попередити останнього про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, що відповідає положенню п. 18 Постанови.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 рокузмінити, доповнивши його резолютивну частину абзацами другим та третім наступного змісту:
Попередити  ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на орган опіки і піклування Коростенської міської ради Житомирської області контроль за виконанням батьківських обов`язків  ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: 

Повний текст постанови складений 09.07.2020.