ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 809/4025/14
провадження № К/9901/15760/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Губської О. А., Шевцової Н. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до голови Солом`янського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації України в місті Києві, Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Обрізко І. М. (головуючий), Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.
І. Суть спору 
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до голови Солом`янського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України (надалі також ДСА), Територіального управління державної судової адміністрації України в місті Києві (надалі також ТУДСА), Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України (надалі також Казначейська служба), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила:
1.1. визнати нечинним наказ голови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49 про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати»; 
1.2. визнати протиправними дії Солом`янського районного суду міста Києва щодо втрати трудової книжки позивача, а внаслідок протиправної її втрати і невидачі визнати позивача такою, що не звільнена з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва; 
1.3. зобов`язати Солом`янський районний суд міста Києва оплатити позивачу листки непрацездатності за перші п`ять днів непрацездатності, починаючи з календарної дати видачі позивачу першого листка непрацездатності за 2011 рік, здійснивши нарахування виплат у цінах на момент здійснення цього виду грошових виплат;
1.4. зобов`язати Солом`янський районний суд міста Києва вжити заходів щодо оплати позивачу наступних днів непрацездатності, надавши всі листки непрацездатності до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати від останнього грошові кошти для оплати листків непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх позивачу;
1.5. зобов`язати Солом`янський районний суд міста Києва надати позивачу листок непрацездатності по вагітності та пологах до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати від останнього грошові кошти для оплати цього листка непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх позивачу в цінах на момент виплати коштів такого виду соціального страхування; 
1.6. зобов`язати Солом`янський районний суд міста Києва, ДСА України, ТУДСА надати до виконання Казначейської служби відомості про нараховану позивачу заборгованість з грошової винагороди та соціальних виплат унаслідок непрацездатності; 
1.7. зобов`язати Казначейську службу безспірно списати на банківський рахунок позивача з Державного бюджету України кошти на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ненарахування та невиплати з 23 лютого 2011 року позивачу грошової винагороди судді, в тому числі на підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), та соціальних виплат унаслідок непрацездатності у 2012 році; 
1.8. відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в сумі 80000 гривень, заподіяну діями Солом`янського районного суду міста Києва, шляхом їх безспірного списання на банківський рахунок позивача з Державного бюджету України.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
2. Указом Президента України від 18 червня 2010 року №713/2010 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
3. Наказом голови Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2010 року № 76-к ОСОБА_1 призначено на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва з 12 липня 2010 року.
4. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 лютого 2011 року №  377/2-б ОСОБА_1 відсторонено від посади судді Солом`янського районного суду міста Києва. 
5. На підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 лютого 2011 року № 377/2-б 14 березня 2011 року голова Солом`янського районного суду міста Києва видав наказ від 14 березня 2011 року № 49-о.с. «Про відсторонення від посади судді ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відсторонено від посади судді цього суду з 23 лютого 2011 року без збереження заробітної плати.
6. Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 та листів лікарських установ, на лікуванні в яких вона перебувала, наданих на запити Солом`янського районного суду міста Києва, а також листів виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в період з 14 березня 2011 року по 22 квітня 2011 року, з 26 квітня 2011 року по 10 серпня 2011 року, з 2 вересня 2011 року по 23 вересня 2011 року, з 26 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року, з 28 листопада 2011 року по 30 грудня 2011 року позивач була тимчасово непрацездатною; з 3 січня 2012 року по 7 травня 2012 року перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.
7. Починаючи з 14 травня 2012 року позивачу надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до наказу голови Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2012 року № 57-в.
8. Указом Президента України від 13 березня 2013 року № 132/2013 позивача звільнено з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо неї.
9. Наказом голови Солом`янського районного суду міста Києва позивача звільнено з посади судді 22 березня 2013 року.
10. У день звільнення та після нього позивач неодноразово пред`являла до Солом`янського районного суду міста Києва вимоги щодо проведення з нею повного розрахунку.
ІІІ. Ухвалені у справі судові рішення
11. Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 22 грудня 2015 року позов задовольнив частково:
11.1. визнав протиправним і скасував наказ голови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49-о.с. про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати»;
11.2. зобов`язав Солом`янський районний суд міста Києва нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14 березня 2011 року по 8 травня 2012 року згідно поданих нею листків непрацездатності;
11.3. у задоволенні решти позовних вимог та до інших відповідачів відмовив.
12. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 29 червня 2016 року скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року та прийняв нову, якою, позов задовольнив частково:
12.1. визнав протиправним та скасував наказ голови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49-о.с. «Про відсторонення від посади судді ОСОБА_1 » в частині «без збереження заробітної плати»;
12.2. зобов`язав Солом`янський районний суд міста Києва, ТУДСА, ДСА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14 березня 2011 року по 8 травня 2012 року згідно поданих нею листів непрацездатності та середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 червня 2016 року;
12.3. стягнув з Солом`янського районного суду міста Києва в користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2000,00 гривень за завдану моральну шкоду;
12.4. у решті позовних вимог відмовив.
13. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 вересня 2017 року:
13.1. скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення належних позивачу до виплати сум грошової винагороди та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди і направив справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
13.2. в решті судове рішення апеляційного суду залишив без змін.
14. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою 29 листопада 2017 року скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в частині стягнення належних позивачу до виплати сум грошової винагороди та у зв`язку з тимчасовою непрацездатнісю, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди та прийняв нову постанову, якою позов у цій частині задовольнив частково:
14.1. Стягнув з ТУДСА на користь ОСОБА_1 :
14.1.1. виплату сум грошової винагороди за період з 21 листопада 2011 року по 25 листопада 2011 року в розмірі 603,64 гривень без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів;
14.1.2. виплату у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за 69 днів за період з 4 квітня 2011 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 19044,53 гривень без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів;
14.1.3. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 270876,28 гривень без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.
14.2. у задоволенні решти позовних вимог у цій частині відмовив.
15. Ухвалою від 6 грудня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд виправив допущену описку в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, й ухвалив вважати правильним:
«середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 275901,37 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот одна гривня тридцять сім копійок) без врахування податків, зборів та обов`язкових платежів» замість «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 270876,28 грн. (двісті сімдесят тисяч вісімсот сімдесят шість гривень двадцять вісім копійок) без врахування податків, зборів та обов`язкових платежів».
16. Верховний Суд постановою від 19 грудня 2018 року:
16.1. касаційні скарги ОСОБА_1 та ТУДСА задовольнив частково;
16.2. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року скасував у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та направив справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
16.3. в іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року залишив без змін;
16.4. ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2017 року у справі про виправлення описки залишив без змін.
17. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково:
17.1. скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнив частково;
17.2. стягнув із ДСА на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2000 гривень за завдану моральну шкоду.
18. Ухвалюючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції врахував тривалий хворобливий стан позивача, який підтверджується листками непрацездатності, а також перебування ОСОБА_1 у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами без фінансового забезпечення, оскільки оскаржуваним наказом відсторонення від посади відбулося без збереження заробітної плати. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки ДСА виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду України), відшкодування моральної шкоди слід покласти саме на ДСА.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
19. ДСА подало касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. 
20. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд.
21. ТУДСА подало відзив на касаційну скаргу, в якому підтримала доводи останньої та просила її задовольнити.
22. Інші учасники справи правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористались.
V. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
23. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
24. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
25. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
26. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
27. Предметом касаційного перегляду є виключно постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, якою вирішено питання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди.
28. Виходячи з аналізу норм статей 23, 1167 ЦК України, які регулюють загальні підстави і порядок відшкодування моральної шкоди, під останньою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
29. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.
30. Як установив апеляційний суд і вбачається з ухвалених у цій справі судових рішень, позивачу незаконно не виплачувались кошти, незважаючи на її неодноразові звернення, тому вона була змушена вживати додаткові заходи для нормалізації свого фінансового становища з врахуванням ситуації в якій перебувала та її статусу як посадової особи до моменту звільнення. 
31. Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку мало місце спричинення моральної шкоди неправомірними діями та рішенням, які такими встановлені в ході вирішення спірних правовідносин, зі сторони Солом`янського районного суду міста Києва.
32. Розмір присудженої позивачеві у якості відшкодування моральної шкоди суми не є предметом касаційного оскарження, натомість відповідає критеріям розумності та справедливості.
33. При цьому Верховний Суд не бере до уваги аргументи ДСА про те, що відсторонення від посади сталося із вини ОСОБА_1 , з огляду на встановлену у цій справі протиправність відповідного наказу голови Солом`янського районного суду міста Києва.
34. Інші аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду також не спростовують.
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги
35. За наведених обставин Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильній юридичній оцінці відповідних фактичних обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи в частині, яка є предметом касаційного перегляду, не допустив порушень процесуального закону, які тягнуть обов`язкове скасування судового рішення.
36. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати в порядку статті 139 КАС України не розподіляються.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 809/4025/14 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    О. А. Губська

                                                                                                    Н. В. Шевцова