КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/7303/2020
                                                                                                                                            Справа № 752/19504/18
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
02 вересня 2020 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Мазура Ю.Ю., постановлену в м. Київ 04 липня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відділ обслуговування громадян № 1 Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, ОСОБА_4 на постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Скаргу мотивувала тим, що 19 червня 2017 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції  у м. Києві (далі Голосіївське РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) Бортніком В.В. на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року за виконавчим листом № 752/11822/15-ц, що виданий 17 травня 2017 року за заявою про примусове виконання рішення суду ОСОБА_4 , було винесено постанову від 19 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54143097 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 620 грн. 25 травня 2018 року нею від державного виконавця було отримано примірник постанови про звернення стягнення суми грошей у розмірі 620 грн. на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03 листопада 2017 року у виконавчому провадженні № 54143097. 
28 серпня 2018 року державним виконавцем Вавдійчик А.С. винесено постанову про звернення стягнення суми грошей у розмірі 620 грн. на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 54143097. Вважає винесення даної постанови протиправним, постанова оформлена у порушення п. 7, 8, 9 ч. 7 Інструкції з організації про примусове виконання рішень, оскільки не містить обґрунтованого мотиву прийняття рішення щодо стягнення 32284 грн., з яких державний виконавець дійшов висновків щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вказувала також, що дана постанова винесена повторно, з тих же підстав і предмету, оскільки 03 листопада 2017 року в цьому ж виконавчому провадженні вже було винесено постанову про звернення стягнення щодо суми грошових коштів у розмірі 620 грн. на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В порушення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу боржника від державного виконавця взагалі не було надіслано на наступний робочий день рекомендованим листом з повідомленням про вручення примірник постанови про відкриття виконавчого провадження № 54143097, а отже боржник не вважається повідомленим належним чином про початок примусового виконання рішення.
На підставі вищевикладеного просила визнати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 від 28 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 54143097 державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Вавдійчик А.С. протиправною та скасувати.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що суд в оскаржуваній ухвалі посилався на ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», однак не застосовував диспозицію цього положення для встановлення факту порушення з боку державного виконавця порядку повідомлення ОСОБА_1 для відкриття виконавчого провадження № 54143097.
Судом взагалі не з`ясовано обставину, на яку посилається заявник у скарзі, щодо мотиву постанови у частині стягнення з ОСОБА_1 суми грошових коштів у розмірі 32284 грн., зазначення в ухвалі суду від 04 липня 2019 року відомостей про те, що неодноразово судовий розгляд відкладався за клопотанням представника заявника та її представника, що свідчить про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду, обставинам справи. 
Суд позбавив сторону заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8 брати участь у судовому засіданні по суті, оскільки відбулось лише підготовче судове засідання 06 лютого 2019 року у вказаній справі, брати участь у дослідженні доказів, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
 
Відзивів на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надійшло.
                                                                                             
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Як вбачається із матеріалів справи, на а. с. 31 т. 1 знаходиться копія виконавчого листа у справі № 752/11822/15-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, згідно якого з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто у відшкодування понесених нею судових витрат по сплаті судового збору 620 грн. 
Постановою старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 19 червня 2017 року за заявою стягувача ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження ВП № 54143097 за виконавчим листом № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 620 грн. (а. с. 105 - 109 т. 1).
На а. с. 104 т. 1 знаходиться копія супровідного листа від 19 червня 2017 року про направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адреси сторін виконавчого провадження.
Постановою старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 03 листопада 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 54143097 за виконавчим листом № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 620 грн. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід в Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Києві, у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 1182 (а. с. 5, 78 - 79 т. 1).
На а. с. 6, 77 т. 1 знаходиться копія супровідного листа про направлення постанови державного виконавця від 03 листопада 2017 року на адреси сторін виконавчого провадження.
11 жовтня 2017 року у ВП № 54143097 складено акт перевірки виконавчого провадження, яким встановлено необхідність вжиття державним виконавцем низки заходів примусового виконання рішення, зокрема направити на адресу боржника вимогу щодо виконання рішення в строк до 18 жовтня 2017 року та надати підтвердження його виконання у той самий строк, в разі невиконання боржником рішення у строку, визначений державним виконавцем та не надання підтвердження звернути стягнення на пенсію боржника; направити запити до реєструючи органів щодо майнового стану боржника (а. с. 87 т. 1).
На а. с. 88 - 89 т. 1 знаходиться копія виклику державного виконавця без дати на адресу ОСОБА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 10 серпня 2017 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_11 , у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1182 грн. (а. с. 90 - 91 т. 1).
Листом від 31 жовтня 2017 року Голосіївський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомив стягувача ОСОБА_12 щодо здійснення виконавчих дій по виконавчим провадженням ВП № 54143544, 54144813, 54143097, боржником за якими є ОСОБА_1 , а саме 10 серпня 2017 року у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано, була винесена постанова по ВП № 54143544 про накладення штрафу на боржника в розмірі 1700 грн., 10 серпня 2017 року у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано, була винесена постанова по ВП 54144813 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн., 31 жовтня 2017 року у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано, була винесена постанова по ВП № 54143544 про накладення штрафу на боржника в подвійному розмірі 3400 грн., 31 жовтня 2017 року у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано, була винесена постанова по ВП 54144813 про накладення штрафу на боржника в подвійному розмірі 3400 грн. (а. с. 80 - 82 т. 1).
Розпорядженням начальника відділу державної виконавчої служби від 04 червня 2018 року № 54143097 зараховано 51 грн. від ОСОБА_4 як авансування витрат виконавчого провадження, решту авансового внеску 3161,40 грн. повернуто ОСОБА_4 (а. с. 66 т. 1).
Згідно відповіді Пенсійного фонду України на запит 20 липня 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 2274,76 грн. та перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві (Голосіївський район) (а. с. 63 т. 1).
Листом від 01 серпня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Голосіївський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, що постанова ВП № 54143097 від 03 листопада 2017 року станом на 25 липня 2018 року не надходила до управління з питань виплати пенсій Головного управління ПФУ в м. Києві (а. с. 62 т. 1).
На а. с. 47 - 54 т. 1 знаходиться копія вимоги виконавця від 17 жовтня 2018 року, якою державний виконавець вимагала ОСОБА_1 виконати рішення суду, а саме сплатити на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 620 грн.
Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 28 серпня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 54143097 за виконавчим листом № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 620 грн. встановлено, що у відділі перебуває декілька виконавчих проваджень щодо даного боржника, і на підставі ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» об`єднано виконавчі провадження № 54143097, 56917507 у зведене виконавче провадження № 57096824 (а. с. 60 - 61).
Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 28 серпня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 54143097 за виконавчим листом № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 620 грн. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід в Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Києві, у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 32284 грн. Постанова мотивована тим, що у відділі перебуває зведене виконавче провадження щодо даного боржника. Згідно відповіді ПФУ від 20 липня 2018 року боржник отримує пенсію в ГУ ПФУ в м. Києві (Голосіївський район) (а. с. 7, 17, 32, 58 - 59 т. 1).
На а. с. 8, 16, 57 т. 1 знаходиться копія супровідного листа про направлення постанови державного виконавця від 28 серпня 2018 року на адреси сторін виконавчого провадження.
На а. с. 36 т. 1 знаходиться надана відділом з питань пенсій копія відомостей про відрахування з пенсії ОСОБА_1 згідно ВП № 54143097, згідно яких за жовтень 2018 року відраховано 454,95 грн., за листопад 2018 року - 454,95 грн., всього 909,90 грн.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Відповідно до ст. ст. 447, 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, суд першої інстанції виходив із відсутності порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 в частині зазначення державним виконавцем обов`язкових реквізитів, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів боржника.
 
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 
з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами) роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,  «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.
 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і в подальшому нормативно-правові акти наводяться в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Відповідно до ч. 6 Інструкції з організації про примусове виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
 
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
 
Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (пункт 2 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Тобто державному виконавцю надані повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів, у тому числі і за рахунок пенсії боржника, тому постанова про звернення стягнення на доходи боржника від 28 серпня 2018 року винесена державним виконавцем у межах наданих йому повноважень.
 
Підставами для визнання незаконності постанови державного виконавця від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 вважала невідповідність її пунктам 7, 8, 9 ч. 7 Інструкції з організації про примусове виконання рішень.
Відповідно до ч. 7 Інструкції з організації про примусове виконання рішень постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.
 
Судом першої інстанції надано оцінки оскаржуваній постанові з точки зору дотримання державним виконавцем вимог Інструкції та обґрунтовано встановлено, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника містить необхідні та вичерпні дані щодо мотивів, з яких виконавець прийняв певне рішення (дійшов певних висновків) і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення та інші відомості, визначені Інструкцією.
 
В тому числі обґрунтованим є рішення державного виконавця щодо здійснення відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % до стягнення загальної суми боргу 32284 грн., оскільки в постанові від 28 серпня 2018 року зазначено, що виконавче провадження є зведеним, що підтверджується також наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця про об`єднання декількох виконавчих проваджень (а. с. 60 - 61 т. 1).
 
Отже, доводи апеляційної скарги, що судом не з`ясовано обставину, на яку посилається заявник у скарзі щодо мотиву постанови у частині стягнення з ОСОБА_1 суми грошових коштів у розмірі 32284 грн., нічим не обґрунтовуються та відхиляються апеляційним судом.
 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що рішення суду в частині стягнення 620 грн. станом на час прийняття оскаржуваної постанови від 28 серпня 2018 року було виконано та виконавче провадження № 54143097 закрито.
 
Апеляційний суд враховує, що згідно постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03 листопада 2017 року відрахування підлягало з доходу, який ОСОБА_1 отримувала у Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Києві, яке було ліквідовано 27 квітня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» із утворенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Згідно відомостей про відрахування з пенсії ОСОБА_1 у ВП № 54143097, за жовтень 2018 року відраховано 454,95 грн., за листопад 2018 року - 454,95 грн., всього 909,90 грн. (а. с. 36 т. 1), тобто відрахування розпочато лише після прийняття державним виконавцем постанови від 28 серпня 2018 року, якою встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію в ГУ ПФУ в м. Києві (Голосіївський район).
 
З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про повторність постанови державного виконавця від 28 серпня 2018 року відносно постанови від 03 листопада 2017 року, оскільки в ній зазначено іншу (новостворену) установу, в якій ОСОБА_1 отримувала дохід.
 
Враховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, всупереч доводам апеляційної скарги державний виконавець здійснював виконання рішення суду у передбачений законом спосіб, а постанова від 28 серпня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідала вимогам ч. 7 Інструкції з організації про примусове виконання рішень.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про невідповідність обставинам справи висновків, викладених у рішенні суду, а саме що судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотанням заявника та її представника.
 
Такі висновки суду стосуються не розгляду скарги по суті, а процедурних питань, ними не встановлюються обставини, що мають значення для справи, а отже їх можлива помилковість не належить до підстав для скасування судового рішення, передбачених ст. 376 ЦПК України. 
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що в ухвалі суду не застосовано ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», що регулює порядок повідомлення про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, згідно якої підтвердженням законного повідомлення про відкриття виконавчого провадження є відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення боржнику, апеляційний суд враховує, що постанова державного виконавця від 19 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження не оскаржувалась ОСОБА_14 в межах даної скарги, вона не просила визнати її протиправною та скасувати з цих підстав.
 
Таким чином, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення суду і як наслідок порушення процедури винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
 
Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги, що у порушення ст. 12, 43 ЦПК України суд неупереджено не розглянув клопотання представника ОСОБА_1 - Єрегян А.Р. від 02 липня 2019 року про перенесення судового засідання від 04 липня 2019 року та виніс ухвалу по суті скарги, позбавивши сторону заявника брати участь в судовому засіданні (оскільки відбулось лише підготовче судове засідання 06 лютого 2019 року), брати участь у дослідженні доказів, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду скарги 04 липня 2019 року під розписку (а. с. 50 т. 2), а ст. 450 ЦПК України встановлені скорочені строки розгляду справ такої категорії, при цьому проведення підготовчого засідання в них не передбачене, суд першої інстанції, розглянувши скаргу ОСОБА_1 по суті за відсутності учасників справи, діяв відповідно до вимог процесуального законодавства.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.