П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1224/20	

 	                                Головуючий в 1 інстанції:Мельник О. М..                                          Дата і місце ухвалення: м. Миколаїв                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -   Лук`янчук О.В.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність щодо повідомлення позивачу чи відповідає вища освіта здобута позивачем у педагогічному інституті у 1981 році вищій освіті освітнього рівня "Магістр"; 
зобов`язати Міністерство освіти і науки України повідомити позивачу чи відповідає вища освіта здобута позивачем у педагогічному інституті у 1981 році вищій освіті освітнього рівня "Магістр".
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що звернувшись до відповідача через Урядову гарячу лінію позивач не отримав  відповіді на свої питання, чим порушено його право на отримання правової інформації.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1  до Міністерства освіти і науки України  відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував ст. 8 ЗУ « Про звернення громадян» через що дійшов хибного висновку, що відповідач правомірно не відповів на звернення по суті прохання, а повідомив про припинення розгляду його звернень. Зауважив, що відповідач раніше не повідомляв позивачу відповідає чи не відповідає вища освіта здобути ним у 1981 році освітньому рівню магістр.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.02.2020 року позивач звернувся через Урядову гарячу лінію до відповідача і просив повідомити чи відповідає вища освіта здобута ОСОБА_1 у педагогічному інституті у 1981 році вищій освіті освітнього рівня магістр. Звернення було зареєстроване за  № ІЛ-10266405 і 15.02.2020 направлене на розгляд до відповідача.
Відповідач листом від 04.03.2020 року № 3/735-20 повідомив позивача про те що листом від 30.10.2019 № 1/11-9517 йому вже надано обґрунтовану відповідь щодо питань видачі дубліката документа про вищу освіту та про те що Міністерством прийнято рішення про припинення розгляду заяв ОСОБА_1 щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката  диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту позивачем у 1981 році. 
Не отримавши відповіді на звернення по суті його прохання ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскільки відповідач раніше прийняв рішення про припинення розгляду звернень позивача щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту позивачем у 1981 році, то жодних обов`язків щодо розгляду спірного звернення не виникло, а отже лист відповідача від 04.03.2020 року № 3/735-20 є належною реакцією на звернення позивача від 15.02.2020 року.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.40 Конституції України  держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України "Про звернення громадян", регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України  права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян»  №393/96-ВР від 02.10.1996р., громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ч.1, ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону №393/96-ВР, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
За загальним правилом, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону №393/96-ВР)
Частина друга статті 8 Закону № 393/96-ВР встановлює, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу,про що повідомляється особі, яка подала звернення.
З аналізу вказаних правових норм у їх сукупності слідує, що особа, яка звернулася до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, заявами у порядку Закону України «Про звернення громадян» в будь-якому випадку має отримати відповідь на своє звернення, в тому числі: про результати розгляду звернення.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач листом від 04.03.2020 року № 3/735-20 повідомив позивача про те що листом від 30.10.2019 № 1/11-9517 йому вже надано обґрунтовану відповідь щодо питань видачі дубліката документа про вищу освіту та про те що Міністерством керуючись  статтею 8 Закону України «Про звернення громадян», прийнято рішення про припинення розгляду заяв ОСОБА_1 щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката  диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту позивачем у 1981 році. 
Апелянт зазначає, що відповідач раніше не повідомляв позивачу відповідає чи не відповідає вища освіта здобути ним у 1981 році освітньому рівню магістр.
Водночас, колегія суддів вважає такі  доводи помилковими та зазначає, що у зверненні позивача від 13.10.2019 року № ІЛ-9784984, ОСОБА_1 ставилося питання, який саме з зазначених дипломів (дублікат диплома молодшого бакалавра, дублікат диплома бакалавра, дублікат диплома магістра)  може отримати позивач, у зв`язку з втратою диплома зразка СРСР.
У відповіді № 17/11-9517 від 30.10.2019 року, на неодноразові звернення позивача від 01.10.2019 № ІЛ-9742434, від  09.10.2019 № ІЛ-9772246, від 09.10.2019 № ІЛ-9772299, від 13.10.2019 № ІЛ-9784973, від 13.10.2019 № ІЛ-9784976, від 13.10.2019 № ІЛ-9784984, від 24.09.2019 № ІЛ-9719790, від 19.10.2019 № ІЛ-9804416, від 19.10.2019 № ІЛ-9804420, від 19.10.2019 № 9804411, від 19.10.2019 № ІЛ-9804408, повідомлено зокрема, що враховуючи визначення понять «спеціаліст», «магістр» …вища освіта здобута в педагогічному інституті до введення в дію ЗУ « Про освіту» 1991 року, фактично відповідає вищий освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста. Також вказано, що позивачу може бути видано дублікат диплома спеціаліста. При цьому звернуто увагу позивача, що у випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постановою КМУ № 345 від 16.04.1997 року, дублікат документа про вищу освіту видається закладами  вищої освіти за формою (зразком) диплома спеціаліста з відтворенням всієї інформації про документ та про вищу освіту, що містилася у первинному документі.
Тобто апелянту неодноразово роз`яснювалося, що освіта здобута позивачем у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського, який є правонаступником Миколаївського державного педагогічного інституту В.Г. Бєлінського, відповідає вищий освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста.
Отже, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача відповідач розглянув у строк, що встановлений Законом № 393/96-ВР, та правомірно повідомив ОСОБА_1 про припинення розгляду його звернень з зазначенням мотивів ненадання відповіді по суті його звернення, оскільки питання, які ставилися позивачем у зверненні, вже розглянуто та на них надана відповідь.
При цьому, колегія суддів зазначає, що фактично, ОСОБА_1 , не згоден із наданою відповіддю по суті розглянутого звернення, однак це не спростовує правомірності дій відповідача.    
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки звернення ОСОБА_1 відповідачем розглянуто у передбачений Законом України «Про звернення громадян» строк, питання, які ставились апелянтом у зверненні вже були розглянуті та на них надано відповіді, відповідачем правомірно у розумінні ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» правомірно не відповів на звернення по суті прохання.
Крім цього, колегія суддів зазначає.
Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах щодо розгляду заяви ОСОБА_1 відсутня протиправна бездіяльність відповідача, оскільки лист відповідача від 04.03.2020 року № 3/735-20 є належною реакцією на звернення позивача від 15.02.2020 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Крім того, зазначаю, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. 
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відтак, на підставі ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
                                                     
Повний текст судового рішення виготовлений  22 вересня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук   
Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов
Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова