П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/1240/20-а 
   Головуючий у 1-й інстанції:  Жданкіна Наталія Володимирівна 
                              Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

28 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  09 червня 2020 року (складене 09 червня 2020 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про  визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивачка 17.03.2020 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 10.04.2019 за №2-4765/15-19-СГ виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах, державної власності, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, як члену ФГ "Озерне-2015", яка розташовано на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту). 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 в задоволенні  позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов  задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що відповідач приймаючи оскаржуваний наказ повторно не врахував висновків судів, викладених ним в судових рішеннях, та прийняв оскаржуваний наказ від 10.04.2019 без урахування вимог ст.ст. 2, 242 КАС України, вимог Конституції України та земельного законодавства, чим порушив право позивача.
22.07.2020 до суду надійшла заява представника позивача про долучення судової практики.
11.08.2020 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що земельні ділянки, які перебувають в користуванні (оренді) ОСОБА_2 не можуть бути відчужені іншим членам ФГ "Озерне-2015".
17.08.2020 до суду надійшли заперечення на відзив, в яких посилаючись на судову практику представник позивача вказує, що відповідачем безпідставно не враховано судові рішення, а також те, що позивач, як член ФГ "Озерне-2015" має право на отримання земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
28.09.2017 позивачка, як член фермерського господарства "Озерне-2015", звернулась до відповідача із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. 
Разом із тим, відповіді на дане клопотання відповідачем надано не було.
Також 28.09.2017 позивачка звернулась до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вepбівської сільської ряди Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності). 
03.11.2017 листом №КО-18932/0-9713/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило позивачу, оскільки вона не подала документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
ОСОБА_1 не погодилась із отриманою відмовою та оскаржила її у судовому порядку.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.12.2017 по справі №802/2145/17-а, яка набула законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га  на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).
Підставою для часткового задоволення позову стало те, що відповідач дійшов помилкових висновків про не надання документів, які підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, а відтак відмовив  позивачу у наданні дозволу із непередбачених нормами Земельного кодексу України підстав.
12.02.2018 на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 та листом за №КО-18929/0-44/0/95-18 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства. Крім того, 12.02.2018 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за №КО-18929/0-444/0/95-18 відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства площею 3,3 гектари на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту). 
Рішенням  Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №802/1125/18-а адміністративний позов задоволено частково: 
- визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18932/0-444/0/95-18 щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області;
- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні;
- визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18929/0-444/0/95-18 щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);
- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
21.09.2018 відповідачем прийнято наказ, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання  земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах  із земель державної власності сільськогосподарського призначення  на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02).
Згідно вказаного наказу Головного управління Держгеокадастру на виконання рішень ВОАС від 19.12.2017 та 29.08.2018 №802/2144/17-а, беручи до уваги висновки ВС, викладені у постанові від 19.06.2018 №816/1920/17, а також враховуючи те, що бажана земельна ділянка, яка перебуває у користуванні гр. ОСОБА_2 на підставі договорів оренди землі від 18.02.2015 №174 та №175 для ведення фермерського господарства, укладених з Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, вважає, що у гр. ОСОБА_1 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, оскільки остання не може надаватись у власність позивачу відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України.  
Не погоджуючись з прийнятим відповідачем наказом від 21.09.2018, позивачка оскаржила його у судовому порядку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 21.09.2018, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
За змістом судового рішення відмова позивачеві у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, викладена у наказі від 21.09.2018, мотивована тим, що у ОСОБА_1 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, тому, остання не може надаватись у власність відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання.
10.04.2019 за наслідком повторного розгляду клопотання позивача, відповідач наказом №2-4765/15-19-СГ відмовив у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02). Вказана відмова обґрунтована тим, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 по справі №0240/3576/18-а, відповідач брав до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.08.2018 по справі №818/1530/17-а.
10.07.2019 представник ОСОБА_1 звернувся до  суду в порядку ст. 383 КАС з заявою про визнання протиправним наказу №2-4765/15-19-СГ від 10.04.2019, прийнятого відповідачем на виконання рішення суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.07.2019, прийнятою у справі №0240/3576/18-а, подану в порядку ст. 383 КАС України заяву про визнання протиправним наказу від 10.04.2019 за №2-4765/15-19-СГ залишено без задоволення. Вказане рішення суду першої інстанції було оскаржено в апеляційному порядку, однак залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2020. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави, якими обґрунтовано відмову в задоволенні клопотання перебувають поза межами предмету спору у справі №0240/3576/18-а, тобто не можуть розглядатись в порядку визначеному ст. 383 КАС України.
З урахуванням ухвали ВОАС від 24.07.2019, не погоджуючись з прийнятим відповідачем наказом від 10.04.2019, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Не погоджуючись із наказом відповідача від 10.04.2019 за №2-4765/15-19-СГ та вважаючи дії відповідача щодо ненадання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не доведено факту порушення її права при вирішенні питання надання дозволу на розроблення технічної документації із  землеустрою, оскільки позивачем не дотримано вимог статей 31, 32, 116 Земельного кодексу України та статей 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство", а відтак, позивачка, як член Фермерського господарства "Озерне-2015", не має права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель комунальної власності, раніше переданих в оренду ОСОБА_2 .
Апеляційний суд не погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон №973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Статтею 7 Закону №973-IV передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Згідно зі ст.12 Закону №973-IV землі фермерського господарства можуть складатися із:
а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;
б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;
в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Закону №973-IV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).
Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Аналогічні правові норми містяться в  ст.ст. 31, 32 ЗК України.
Таким чином, ст.13 Закону №973-IV встановлює право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування.
Частинами 1, 3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.
Відповідно до п. "а" ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.
Отже, чинне законодавство України передбачає дві підстави для отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства:
1) на підставі ст.13 Закону №973-IV щодо земельної ділянки, що перебуває у користуванні особи - члена фермерського господарства, що відповідає п. "а" ч.3 ст. 116 ЗК України.
2) на підставі ст.121 ЗК України щодо будь-якої земельної ділянки, розташованої на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство в межах норм безоплатної приватизації, що відповідає п. "в" ч.3 ст. 116 ЗК України.
З матеріалів справи встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 0523981400:03:000:0234, 0523981400:03:000:0232 згідно договорів оренди землі №174 та №175 від 18.02.2015 передані в оренду ОСОБА_2 .
При цьому докази віднесення вказаних земельних ділянок до складу земель фермерського господарства "Озерне-2015" в матеріалах справи відсутні.
Згідно з викопіюванням з публічної кадастрової карти України, долученим до клопотання від 25.09.2017, позивачка бажає отримати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок з метою подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства її частини в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачка має право на отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок на підставі норм ст.ст. 118, 121, ч. 4 ст. 122 ЗК України, тобто у загальному порядку, а не на підставі ч.2 ст.13 Закону України "Про фермерське господарство".
Отже, доводи відповідача про те, що бажана позивачкою земельна ділянка не може надаватись у власність ОСОБА_4 , є необґрунтованими.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст.118 ЗК України.
Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 7 ст. 118 ЗК України   встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
В той же час ч.6 ст. 118 ЗК України містить вимоги до комплекту документів, необхідного для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, необхідність долучення графічних матеріалів та подання погодження землекористувача у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.
З матеріалів справи судом встановлено, що до клопотання позивачкою долучено такі документи: копія паспорта та ідентифікаційного номеру; копія нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 від 01.09.2017 на вилучення земельної ділянки; копія договору оренди № 174 від 18.02.2015; копія договору оренди № 175 від 18.02.2015; копія інформації із Держгеокадастру від 18.09.2017; копія протоколу загальних зборів № 4 від 01.09.2017 ФГ "Озерне-2015"; копії листів Вербівської сільської ради; копії довідок Вербівської сільської ради від 11.09.2017 (щодо родинних стосунків); копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; копія статуту ФГ "Озерне-2015"; копія викопіювання з Публічної кадастрової карти України із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. 
Отже, позивачем долучено до клопотання встановлений законом комплект документів, зокрема, погодження землекористувача та графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.
Відносно тверджень суду першої інстанції про те, що земельні ділянки передаються у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування в порядку, визначеному законом, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Водночас, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян документації із землеустрою;
- погодження документації із землеустрою в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на документації із землеустрою не є рішенням про надання її у власність.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постановах від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, від 25.06.2020 у справі № 509/594/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:
"Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування".
Таким чином, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою не має наслідком надання земельної ділянки у власність, тому на етапі надання такого дозволу ЗК України вимагає наявність погодження землекористувача. В свою чергу при вирішенні питання про передачу земельної ділянки у власність повинна бути дотримана вимога ч.5 ст.116 ЗК України щодо припинення права користування.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).
Стосовно тверджень відповідача викладених у відзиві на апеляційну скаргу про те, що зобов`язання надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження відповідача суд зазначає наступне.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ст.118 ЗК України.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2208/17 та від 22.12.2018 у справі №804/1469/17.
Крім того, судова колегія враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, де ВП зазначила таке.
Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач систематично відмовляє позивачці у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства.
При цьому у кожній із відмов (листах та наказах) Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області посилається на різні підстави, що зумовило необхідність звернення позивача до суду з окремими позовами щодо оскарження вказаних відмов.
Згідно з судовими рішеннями у справах №802/2145/17,  № 802/1125/18-а, №0240/3576/18-а відмови відповідача у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , оформлені листами і наказами, визнані судом протиправними. Водночас, за наслідками повторного розгляду клопотання позивачки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області ухвалило оскаржуваний наказ № 2-4765/15-19-СГ від 10.04.2019.
При цьому, встановлені у справі обставини свідчать про те, що відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, відповідач діяв необґрунтовано та недобросовісно.
Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування наказу від 10.04.2019 за №2-4765/15-19-СГ виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 та зобов`язанням відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах, державної власності, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, як члену ФГ "Озерне-2015", яка розташовано на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. 
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин на користь позивача  за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2102 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції №0.0.1652085330.1 від 17.03.2020 на суму 840,80 грн. та квитанції 0.0.1770009058.1 від 16.07.2020 на суму 1261,20 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10 квітня 2019 року за №2-4765/15-19-СГ "Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту) для ведення фермерського господарства.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 39767547, вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027) на користь ОСОБА_1 (ідент. № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні). 
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.