Постанова
Іменем  України 
21вересня 2020 року
м. Київ
справа № 206/6186/18
провадження № 61-18077св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська у складі судді Кушнірчука Р. О. від 04 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., від 04 вересня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст заяви 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю його з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року по день її смерті, що не менш ніж як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що встановлення вищевказаного факту необхідно заявнику для оформлення своїх спадкових прав. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду.
Залишаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції на підставі положень частини четвертої статті 315 ЦПК України вважав, що із заяви вбачається спір про право, а тому заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня                        2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та  порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та помилково залишили його заяву без розгляду. Заявник посилається на те, що у Дніпровської міської ради відсутнє право на спадщину, оскільки строк в один рік з часу відкриття спадщини на момент розгляду справи судом першої інстанції ще не сплив, а з показань свідків вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняв ОСОБА_1 , який постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою. Посилання Дніпровської міської ради на те, що встановлення даного юридичного факту призведе в подальшому до спору про право на спадщину є припущенням. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2019 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали справи  № 206/6186/18 з Самарського районного суду міста Дніпропетровська.
У квітні 2020 року справа № 206/6186/18 надійшла до Верховного Суду.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 
2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 
2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла 
до 08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Отож, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У постанові  Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт проживання його однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року по день її смерті, зазначивши при цьому мету встановлення такого факту - вирішення питання про визначення його спадкоємцем четвертої черги за законом та прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .
Відповідно до листа державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 29 грудня 2018 року № 5562/02-14 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
В суді першої інстанції представник заінтересованої особи - Дніпровської міської ради заявив, що між органом місцевого самоврядування та заявником наявний спір про право, оскільки заявник не прийняв спадщину після смерті спадкодавця та у територіальної громади виникло право на визнання спадщини відумерлою.
За змістом частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про спадкове право.
Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій
Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня
2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   М. Є. Червинська
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
                                                                                                           В. М. Коротун