ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/955/19  Номер провадження 22-ц/814/1514/20	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В. Ф.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 31 березня 2020 року (повний текс рішення виготовлено 02 квітня 2020 року) у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту і процентів за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що згідно кредитного договору б/н від 07 травня 2007 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 8000,00 грн на платіжну карту з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 22,8 % річних, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії карти. Внаслідок неналежного виконання взятих ОСОБА_1 на себе обов`язків станом на 30 червня 2019 року утворилася загальна заборгованість у сумі 260042,46 грн, яка складається з 6359,76 грн заборгованості за тілом кредиту, 253582,70 грн заборгованості за процентами, 100 грн заборгованості за пенею та комісією.
Законодавством не передбачено вимагати від боржника усієї суми боргу, кредитодавець на власний розсуд може вимагати від позичальника будь-яку частину заборгованості за кредитом. 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 126344,90 грн, яка включає у себе 6359,76 грн заборгованість за тілом кредиту, 11985,14 грн заборгованість за процентами за період 07 травня 2007 року – 30 вересня 2018 року та судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 31 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вимоги апеляційної скарги
З рішенням суду не погодилось АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи апеляційної скарги
На думку скаржника рішення суду є незаконним, судом першої інстанції не правильно визначено кінцеву дату дії договору, оскільки кредитні картки по даному договору неодноразово перевипускалися. Також АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення відсотків зважаючи на те, що заява від 07 травня 2007 року, підписана ОСОБА_1 містить інформацію про відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 22,8 % річних. Крім того, зазначає, що відповідачем власний розрахунок заборгованості суду не надано, що свідчить про згоду з наданим позивачем розрахунком.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вважає, що строк позовної давності сплив, оскільки банк повинен був звернутися з позовом ще до травня 2011 року.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 126344 грн. 90 коп. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Із матеріалів справи вбачається, що між банком і відповідачем, як позичальником, 12 квітня 2007 року підписано заяву, згідно якої відповідач 07 травня 2007 року отримала у позивача кредитну карту 5457 0829 5572 0847. Кредитний ліміт визначено у розмірі 250,00 грн., базова процентна ставка 22,8 % річних, комісія за кредитне обслуговування 1 % від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії карти; заборгованість повинна погашатися щомісячними платежами у розмірі 7 % (а.с. 61).
Заява містить позначку, що відповідач ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просить надати їй кредитну картку.
Відповідно до наданої позивачем довідки термін дії кредитної карти відповідача 5457 0829 5572 0847 складає 4/13, тобто квітень 2013 року (а.с. 127, 133).
Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 58-60) та довідки про кредитні договори відповідача ОСОБА_1 (а.с. 127, 133), останній 19 травня 2011 року видавалася карта з терміном дії 12/14; 25 березня 2016 року з терміном дії 03/20, і 10 жовтня 2016 року з терміном дії 03/20.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 30 червня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 260042,46 грн., яка складається з 6359,76 грн. – заборгованість за кредитом, 253582,70 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. – заборгованість за пенею та комісією.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем покладені на нього обов`язки виконано - відкритий кредитний ліміт, в свою чергу, як вбачається з розрахунку, відповідач активно користувався банківськими картками та сплачував кошти в рахунок погашеннязаборгованості до серпня 2019 року включно.
Однак, у зв`язку з неповною сплатою заборгованості у період з 2007 року по 2019 рік станом на 30 червня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 260042,46 грн., яка складається з 6359,76 грн. – заборгованість за кредитом, 253582,70 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. – заборгованість за пенею та комісією.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач заперечень щодо правильності наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку не заявляла, власний розрахунок не надавала, а отже погодилася з ним.
При цьому, з позовної заяви вбачається, що банк просив стягнути з відповідача 126344,90 грн., а саме 6359,76 грн. – заборгованість за кредитом та 119985,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07 травня 2007 року по 30 вересня 2018 року.
Колегія суддів звертає увагу, що заява підписана відповідачем містить умови щодо процентної ставки за користування кредитом в розмірі 22,8 % річних. Дана заява підписана Головань Ю.С. особисто.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з відсутністю даної інформації в заяві на підставі правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Крім того, безпідставним є посилання суду на те, що кінцевий термін повернення заборгованості складає 30 квітня 2013 року, оскільки відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 02 січня 2020 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 07 травня 2007 року отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № 51687556325771123 остання з них має термін дії до березня 2020 року (а.с. 103, 127).
Факт використання даних карток підтверджується наданим банком розрахунком. (а.с. 10-15)
Дана обставинна спростовує доводи відповідача про закінчення дії кредитного договору у травні 2011 року.
Щодо заяви про застосування строку позовної давності
При вирішенні питання про застосування строку позовної давності колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.
У постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 Верховний Суд України зробив висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».
У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що «з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта».
Аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає доведеним фак переривання строку позовної давності у зв`язку з використанням відповідачем кредитних карток та регулярним погашенням заборгованості, що підтверджується в тому числі розрахунком наданим позивачем. 
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що жодних доказів того, що погашення заборгованості здійснювалося без її згоди чи шляхом автоматичного списання коштів ОСОБА_1 суду не надано.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладене, те що відповідач не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та скасування рішення суду першої інстанції.
Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту і процентів за кредитним договором слід задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користьАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 126344,90 грн., що складається з заборгованості за тілом кредита - 6359,76 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 119985,14 грн. 
Щодо судових витрат
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення позовних вимог з ОСОБА_1  на користьАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1921,00 грн та за подання апеляційної скарги 2881,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 31 березня 2020 року – скасувати.
Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту і процентів за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користьакціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 126344,90 грн., що складається з заборгованості за тілом кредита - 6359,76 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 119985,14 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1  на користьакціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1921,00 грн. та за подання апеляційної скарги 2881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 23 червня 2020 року

Головуючий                         В.П. Пікуль 

Судді                         Г.Л. Карпушин

                                                                       О.О. Панченко