ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/1301/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 (головуючий суддя Тарасова І.В., судді Білоусова Я.О., Пуль О.А.) 
та заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про приєднання до касаційної скарги Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019
у справі № 922/1301/19 Господарського суду Харківської області
за позовом Фірми "Ікар-бізнес" - Товариства з обмеженою відповідальністю
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: 1) Харківська міська рада, 2) Департамент контролю Харківської міської ради, 3) Адміністрація Московського району Харківської міської ради, 4) Інспекція з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради
про захист права власності
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог 
1. У травні 2019 року Фірма "Ікар-бізнес" - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (далі - відповідач) про захист права власності та визнання недійсним акту, що порушує таке право, і протиправними дій щодо об`єкту права власності, у якому заявлено вимоги:
- визнати недійсним акт-припис від 13.11.2013, яким вимагається демонтувати об`єкт нерухомості;
- визнати протиправними дії КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові.
1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником частини нежитлової будівлі літ. "А-1" в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104 (павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі), право власності на яку набуто на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.06.2008 у справі №42/92-08. Для експлуатації вказаної будівлі відведена земельна ділянка та укладено договір оренди землі, який в подальшому неодноразово продовжувався. В подальшому, на виконання рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №605 від 02.10.2013, яке визнано частково недійсним рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2014 у справі №922/123/14, комунальним підприємствам (в тому числі і КП "Харківські теплові мережі") надано припис забезпечити звільнення території від безхазяйного майна та самовільно розміщених об`єктів, в результаті чого нежитлова будівля літ. "А-1" в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104, з використанням працівників та техніки КП "Харківські теплові мережі" та за участі посадовців Харківської міської ради, в період з 14 по 20 листопада 2013 року була демонтована. 
Як вказує позивач, 11.08.2017 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12017220470001375 йому стало відомо про те, що за показами посадових осіб Харківської міської ради, адміністрації Московського району ХМР, КП "Харківські теплові мережі", ТОВ "Ноніус", ТОВ "Новосалтівський ринок", наданими в межах кримінального провадження, знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" в м. Харкові по пр. Тракторобудівників,104 відбулось не на підставі рішення виконкому Харківської міської ради, а задля усунення Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" наслідків аварії на трубопроводі. Позивач зазначав, що на підтвердження факту аварії, органу досудового розслідування було надано: акт-припис від 13.11.2013, акт обстеження ділянки тепломагістралі від 14.11.2013, а також акти №№ 1, 2, 3 про проведене звільнення території через аварійну ситуацію на тепломагістралі. Позивач вважав вказані документи сфальсифікованими та зазначав, що жоден з перелічених документів позивачу не надавався, для участі в обстеженні представника Фірми "Ікар-бізнес" ТОВ не запрошували, аварію позивачу ніхто не показував. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним акт-припис КП "Харківські теплові мережі" від 13.11.2013, яким вимагалось демонтувати об`єкт нерухомості, а також визнати протиправними дії КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
2. Рішенням господарського суду Харківської області від 22.08.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
2.1. Обґрунтовуючи рішення у даній справі, суд першої інстанції із аналізу наданих відповідачем доказів установив, що розпорядженням Московського районного виконавчого комітету м. Харкова від 17.02.1994 № 106 позивачу надано дозвіл на розміщення павільйонів очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі по вул. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, які були прийняті до експлуатації актом комісії про прийомку до експлуатації від 17.10.1994. Дані обставини установлені рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 42/92-08 від 11.06.2008, а тому не підлягають доказуванню з огляду на положення ч. 4 ст. 75 ГПК України. Позивач набув право власності на зазначені приміщення на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.06.2008 у справі №42/92-08 про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення літ. "А-1", загальною площею 61,3 кв.м. В період з 14 по 21 листопада 2013 належні позивачу приміщення були повністю демонтовані працівниками КП "Харківські теплові мережі". Так, суд установив, що у період з 14.11.2013 по 21.11.2013 по просп. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові відповідачем були проведені роботи з ліквідації наслідків аварії та роботи з демонтажу належного позивачу майна. Суд установив, що факт аварії також підтверджується висновком експерта за результатами будівельно-технічної експертизи № 28251 від 17.04.2019. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним акту-припису КП "Харківські теплові мережі" від 13.11.2013, суд першої інстанції виходив з того, що необхідними умовами визнання акту недійсним є його обов`язковість для позивача та порушення таким актом прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №820/3713/17, місцевий господарський суд зазначив, що вказаною постановою роз`яснено відсутність у КП "Харківські теплові мережі" права приймати рішення обов`язкові до виконання позивачем, що виключає можливість порушення прав позивача через видання КП "Харківські теплові мережі" акту-припису від 13.11.2013. 
В частині вимог про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, суд першої інстанції, на підставі наданих відповідачем до матеріалів справи документальних доказів, врахувавши висновки будівельно-технічної експертизи № 28251 від 17.04.2019, якими встановлено, що проведення аварійно-відновлювальних і ремонтних робіт 15.11.2013 та 16.11.2013 на ділянці тепломагістралі № 52 2Ду800мм, розташованої по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, між МК 5210-5211 шляхом заміни ділянки теплотраси № 52 протяжністю 22 м.п. (2Ду800мм) між МК 5210 та МК 5211 без знесення нежитлової будівлі літ. А-1, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 104, були неможливим, дійшов висновку про наявність факту існування як самої аварії так і факту проведення відповідачем у період з 14.11.2013 по 21.11.2013 по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові робіт з усунення наслідків аварії, внаслідок яких здійснено демонтаж належного позивачу майна.
Здійснивши аналіз Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів", Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Мінпаливенерго України від 14.02.2007. № 71, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 05.03.2007 за N 197/13464 (ч.2 п.6.3.7), Інструкції № ОЄ-31/2013 по ліквідації аварій в теплових мережах КП "Харківські теплові мережі", суд визнав обґрунтованими доводи відповідача про те, що невчинення відповідачем негайних дій з попередження розвитку аварії на тепломагістралі могло б призвести до виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру державного рівня. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача не можуть бути визнані неправомірними, оскільки були спрямовані на ліквідацію наслідків аварії та запобігання виникненню надзвичайної ситуації. Крім того, за висновком суду, позовні вимоги Фірми ІКАР-БІЗНЕС - ТОВ про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові не призводять до забезпечення ефективного захисту прав, а тому не підлягають задоволенню.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції 
3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 рішення Господарського суду Харківської області від 22.08.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по просп. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові та прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по просп. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.  
3.1. Обґрунтовуючи оскаржувану постанову, апеляційний господарський суд вказав, що надані відповідачем документальні докази достеменно не підтверджують, що проведені КП "Харківські теплові мережі" у період з 14 по 20 листопада 2013 року роботи мали ознаки аварії в розумінні приписів Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" та підлягали негайному виконанню, в тому числі шляхом повного знесення частини нежитлової будівлі належної позивачу, а також мали невідкладний характер, оскільки документальні докази, надані відповідачем підтверджують, що характер пошкоджень був встановлений теплопостачальною організацією 07.11.2013, а термін їх виконання, згідно розпорядчих документах КП "Харківські теплові мережі" був встановлений до 02.12.2013, тобто не мав характеру невідкладних. Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що невчинення відповідачем негайних дій з попередження розвитку аварії на тепломагістралі могло б призвести до виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру державного рівня, оскільки встановлені по справі обставини свідчать, що станом на 14-16.11.2013 не існувало аварії, яка б мала наслідком відключення від опалення житлового масиву або порушувало нормальні умови життєдіяльності населення, або призвели (могли призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, щоб надавало можливості посадовим особам КП "Харківські теплові мережі" діяти невідкладно у спосіб, який привів до позбавлення позивача права власності. 
Приймаючи до уваги надані позивачем, відповідачем, третіми особами документальні докази у справі, надавши оцінку встановленим по справі обставинам в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що виконання спеціалістами КП "Харківські теплові мережі" аварійно-відновлювальних і ремонтних робіт на ділянці тепломагістралі №52 2 Ду800мм, по пр. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові було неможливим без звільнення місць прокладання трубопроводів тепломагістралі від нежитлової будівлі, що належить позивачу шляхом її повного знищення, є необґрунтованими та не підтверджуються зібраними по справі доказами.
При цьому, посилаючись на положення ст. 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правила благоустрою території міста Харкова в редакції рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1189/13 щодо необхідності отримання дозволу на проведення аварійно - відновлювальних робіт, апеляційний суд вказав, що відповідачем не надано до суду доказів отримання відповідного дозволу як до, так і після проведення аварійно-відновлювальних робіт, що також не може підтверджувати як дотримання відповідачем порядку виконання ремонтних робіт, так і факту ліквідації аварії на спірній дільниці теплових мереж та свідчить про порушення положень наведеного Закону та Правил.  
З урахуванням наданої оцінки наявним у матеріалах справи доказам, апеляційний суд вказав про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові. 
В частині вимог позивача про визнання недійсним акту-припису від 13.11.2013, яким Фірма "Ікар-бізнес" ТОВ наказано протягом доби вивести спорудження за охоронну зону теплових мереж або знести, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для їх задоволення. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Інспекція з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Доводи третьої особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
5. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконної постанови та скасування судового рішення, яке відповідає закону. 
5.1. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції самостійно змінив підстави позову та вийшов за межі позовних вимог з огляду на те, що в обґрунтування рішення про задоволення позову суд послався на порушення відповідачем вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів" щодо отримання дозволу на порушення об`єктів благоустрою, на недоведеність відповідачем можливості ліквідації аварії на тепломагістралі без знесення об`єкту нерухомості, належного позивачу. Однак, вказаними обставинами позовні вимоги не обґрунтовувалися. 
5.2. Скаржник зазначає, що позивачем визначено, а судом апеляційної інстанції застосовано спосіб судового захисту, який не передбачено законом. 
5.3. Судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до ухвалення незаконного рішення, а саме, судом порушено вимоги статей 104, 236 ГПК України в частині належного дослідження всіх доказів по справі та наведення мотивів відхилення певних доказів. 
5.4. Суд апеляційної інстанції невірно застосував положення статті 261 Цивільного кодексу України щодо спливу позовної давності у справі.
6. Відповідачем подано до суду заяву про приєднання до касаційної скарги Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради, у якій висловлено прохання скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, залишити в силі рішення суду першої інстанції.      
Доводи відповідача, викладені у заяві про приєднання до касаційної скарги (узагальнено)
7. Відповідач зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права щодо позовної давності, а саме, статей 261, 267 Цивільного кодексу України, а також норм процесуального права - ч. 1 ст. 86 ГПК України та ч. 2 ст. 86 ГПК України. 
7.1. На думку скаржника, судом апеляційної інстанції застосовано положення статті 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", яка не діяла на момент проведення робіт з демонтажу, так само як і Типовий порядок, затверджений КМУ, обумовлений названою нормою. 
7.2. Апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які мали бути застосовані, зокрема, положення Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів".    
8. 13.04.2020 на адресу суду від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він зазначає про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення з тих підстав, що доводи скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
9. Як установлено господарськими судами попередніх інстанцій, розпорядженням Московського районного виконавчого комітету м. Харкова від 17.02.1994 №106 позивачу надано дозвіл на розміщення павільйонів очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі по пр. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові. 
9.1. Павільйони очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові прийняті до експлуатації актом комісії про прийомку до експлуатації від 17.10.1994.
9.2. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 599 від 26.05.1999 позивачу надано в користування земельну ділянку для експлуатації павільйонів очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі, що знаходяться у м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104. 
9.3. Між позивачем та Харківською міською радою існували договірні орендні відносини щодо надання в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно - роздрібної торгівлі. Так, рішенням Харківської міської ради від 06.10.2004 №154/04 право оренди вказаної земельної ділянки Фірмі "Ікар-Бізнес" ТОВ поновлено до 31.05.2009. На підставі цього рішення укладено договір оренди землі від 14.02.2005 №7536/05 строком до 31.05.2009. В подальшому, договір оренди сторонами неодноразово продовжувався. 
9.4. На замовлення фірми "Ікар-Бізнес" ТОВ, КП "Харківське МіськБТІ" провело технічну інвентаризацію та видало технічний паспорт від 18.02.2008 на нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ. "А-1", загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться в м. Харкові, по пр. Тракторобудівників, 104. 
9.5. Рішенням господарського суду Харківської області від 11.06.2008 у справі №42/92-08 визнано право власності Фірми "Ікар-Бізнес" ТОВ на нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ "А-1" (приміщення1-8) загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться за адресою пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові.
9.6. 19.08.2008 право власності Фірми "Ікар-Бізнес" ТОВ на нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ. "А-1", загальною площею 61,3 кв.м зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно.
9.7. В подальшому, частину будівлі по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, а саме приміщення №№1,2,7,8, на підставі договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 28.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Зайцевою О.Ю. за реєстровим номером №3656, відчужено Фірмою "Ікар-бізнес" ТОВ у власність ОСОБА_1 
9.8. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 03.02.2014 Фірма "Ікар-бізнес" ТОВ є власником нежитлових приміщень №№3, 4, 5, 6 у нежитловій будівлі літ. "А-1" по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові. 
9.9. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013 №605 "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в належне до використання територіальної громади міста стан", комунальним підприємствам, визначеним у рішенні, в тому числі і КП "Харківські теплові мережі", надано припис забезпечити звільнення займаної території від безхазяйного майна та самовільно розміщених об`єктів, тимчасових споруд та ін. (згідно з додатком від 02.10.2013). Пунктом 5 в цьому переліку (додатку) визначений Павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові.
9.10. У подальшому, рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2014 у справі №922/123/14, визнано частково недійсним рішення виконкому Харківської міської ради від 02.10.2013 №605, яким вирішено примусово демонтувати нежитлову будівлю літ. "А-1" по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові та скасовано його, як таке, що не відповідає вимогам законодавства України в частині включення до переліку самовільно розміщених об`єктів, від яких звільняється територія міста, нежитлової будівлі літ. "А-1" по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові та виключити з переліку самовільно розміщених об`єктів, від яких звільняється територія міста Харкова, який викладений в п. 5 додатку до рішення виконкому Харківської міської ради від 02.10.2013 № 605, нежитлову будівлю літ. "А-1" по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, яка належить Фірмі "ІКАР-БІЗНЕС" ТОВ та ФОП Савченко Ю.О. 
9.11. 13.11.2013 представниками КП "Харківські теплові мережі" складено Акт-припис, яким позивача повідомлено, що згідно Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж від 2007 року та ДБН В.2.5-39:2008 (теплові мережі 311) заборонено розміщення в охоронній зоні теплових мереж автозаправних станцій, гаражів, ринків, стоянок, складування, насаджень при Ду - 500 мм на відстані 3 м, при ДУ - 500-800 - 5 м. У зв`язку із цим, Фірмі "Ікар-бізнес" ТОВ було винесено приписи протягом доби вивести будову за охоронну зону теплових мереж або знести. 
9.12. 14.11.2013 комісією, створеною наказом КП "Харківські теплові мережі" №551 від 14.11.2013, у складі головного інженера, в.о. начальника служби технічного нагляду за будівництвом, начальника Московської філії підприємства та юридичної служби, при участі залучених посадових осіб Департаменту контролю Харківської міської ради, Адміністрації Московського району Харківської міської ради, Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради, Юридичного департаменту Харківської міської ради спільно із посадовими особами КП "Харківські теплові мережі" проведено комісійне обстеження тепломагістралі №52, 2Ду800мм, розташованої по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, між МК 5210-5211. За результатом обстеження складено Акт обстеження ділянки тепломагістралі, розташованої по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, в якому вказано про необхідність заміни ділянки теплотраси, яка можлива лише за умови звільнення місця прокладення тепломагістралі від усіх споруд, розташованих на поверхні землі, шляхом їх знесення. 
9.13. 15 -16.11.2013 нежитлова будівля літ. "А-1" по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, в тому числі нежитлові приміщення №№3, 4, 5, 6, які належать позивачу на праві власності, була демонтована, про що складено Акти про проведене звільнення території через аварійну ситуацію на тепломагістралі №1, №2, №3. 
10. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
11. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
12. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
13. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючими ознаками) є предмет та підстава.
14. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
15. Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. 
16. При цьому, позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
17. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. 
18. У даній справі судом апеляційної інстанції установлено, що позивач, як власник належного йому на праві власності нерухомого майна, звернувся до Господарського суду Харківської області, застосувавши як спосіб захисту вимогу про визнання недійсним акту-припису КП "Харківські теплові мережі" від 13.11.2013, яким вимагалось демонтувати об`єкт нерухомості, а також просив визнати протиправними дії КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, оскільки проведення аварійно-відновлювальних робіт відповідачем проводилось не у зв`язку із наслідком ліквідації аварії, а задля заволодіння земельною ділянкою, на якій було розташовано належне позивачу на праві власності нерухоме майно. 
19. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
20. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
21. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
22. Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
23. Судами установлено, що реєстрація права власності позивача на нежитлові приміщення №№ 3, 4, 5, 6 загальною площею 18,6 кв.м по пр. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові підтверджується матеріалами справи, зокрема, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке у подальшому було демонтовано. 
24. Главою 29 Цивільного кодексу України унормовано інститут захисту права власності, зокрема, в силу приписів статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
25. Слід зазначити, що Конституційний Суд України вказав на те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення від 30.01.2003).
26. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
27. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).
28. Відповідно до статті 5 ГПК України, яка встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України) здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.    
Таким чином, процесуальним законом господарському суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів, способами захисту виходячи із їх ефективності.    
29. Позивач у цій справі фактично прагне захистити своє право власності, посилаючись на знищення (демонтаж) належного йому на праві власності майна. Саме в цьому полягає його майновий законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у цій справі відповідає позовна вимога про відшкодування завданої йому майнової шкоди, оскільки судове рішення про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ "А-1" по просп. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, не призведе до відновлення порушеного права позивача на нежитлове приміщення, яке було демонтовано, а отже, не відповідає належному способу захисту з точки зору його ефективності.  
30. Відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим кодексом та іншим законом. 
31. При цьому, протиправність дій юридичної особи, є однією із складових, яка підлягає доказуванню в процесі розгляду справи про відшкодування шкоди і не може бути самостійною позовною вимогою у спорі щодо захисту права власності. Задовольняючи таку позовну вимогу, суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував та дійшов передчасного висновку про можливість її задоволення.  
32. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
33. Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
34. Суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний перегляд рішення наведеного вище не врахував, з урахуванням наявних у справі доказів, надав власну оцінку діям відповідача, водночас, не спростував висновків суду першої інстанції в частині неефективності обраного способу захисту, який не тягне за собою відновлення порушеного права позивача. 
35. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
36. Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає наведеним в ч. 5 ст. 236 ГПК України критеріям обґрунтованості рішення, оскільки апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання дій протиправними, не навів відповідних мотивів його скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав неефективності обраного позивачем способу захисту порушених прав, не спростував висновків суду з посиланням на відповідні норми права, що є порушенням норм процесуального права та, відповідно, тягне за собою скасування рішення суду апеляційної інстанції.
37. Водночас, суд першої інстанції, хоча й вірно вказав про необґрунтованість позову в частині вимог про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по просп. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до забезпечення ефективного захисту прав позивача, однак, помилково вдався до аналізу таких дій відповідача, однак, це не вплинуло на правильність висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині. Однак, в позові слід відмовити з інших підстав. 
38. За таких обставин, рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини судового рішення з урахуванням висновків, наведених у даній постанові щодо неефективності обраного позивачем способу захисту права власності. 
39. При цьому, слід зазначити, що судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним акту - припису від 13.11.2013 не оскаржені у касаційному порядку, а тому підстави для їх перегляду у цій частині відсутні. 
40. Аргументи касаційної скарги третьої особи 4 та заяви до приєднання до касаційної скарги, які стосуються суті спору, за встановлених судом касаційної інстанції обставин неефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права позивача, колегією суддів не розглядаються з огляду на підстави для відмови у позові, викладені в тексті даної постанови. Водночас, доводи щодо способу захисту порушених прав знайшли своє підтвердження в ході касаційного перегляду.   
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
41. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. 
42. В силу положень статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права, однак, за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення неправильного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
43. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги та заяви про приєднання до касаційної скарги, скасувавши постанову апеляційного господарського суду, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Щодо судових витрат
44. З огляду на приписи статті 129 ГПК України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України (в редакції до 08.02.2020), суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради та заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про приєднання до касаційної скарги Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради задовольнити частково.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 у справі № 922/1301/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій КП "Харківські теплові мережі" щодо знесення нежитлової будівлі літ. "А-1" по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, змінити рішення Господарського суду Харківської області від 22.08.2019 в цій частині, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                          Міщенко І.С.