22-ц/804/2799/20 
                                                                                242/1837/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року                                                                                                 місто Маріуполь

   справа № 242/1837/20
   провадження № 22-ц/804/2799/20   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 
  
                           судді-доповідача                                       Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                         Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,
                           секретар судового засідання                    Грішко С.В., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Державне підприємство «Донецька залізниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Черкова В.Г. від 09 червня 2020 року, 
в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
23 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - ДП «Донецька залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнена на підставі наказу№336/Д-ОС від 01 серпня 2016 року у зв`язку з переведенням згідно з п.5 ст. 35 КЗпП України з ДП «Донецька залізниця», де працювала інженером 1 категорії.
З липня 2016 року позивачу припинили виплачувати заробітну плату і під час звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 6 649 грн 10 коп.
Позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 6 649 грн 10 коп. та 341 338 грн 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ДП «Донецька залізниця» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2016 року в сумі 4 590 грн 77 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 серпня 2016 року по 09 червня 2020 року в сумі 143 901 грн 09 коп. Стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1 484 грн 91 коп.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачці в липні 2016 року нараховано заробітну плату до виплати 4 590 грн 77 коп., тож саме ця сума має бути стягнута з відповідача.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходив з розрахункових листів за червень та липень 2017 року, згідно з якими середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 149 грн 43 коп., кількість відпрацьованих днів за два місяці - 41, заробітна плата, що нарахована до сплати без урахування податків та зборів за два місяці - 6 126 грн 61 коп., період, за який слід стягувати середній заробіток - з 02 серпня 2016 року (наступний день після звільнення) по 09 червня 2020 року (день ухвалення судового рішення) включно - 963 робочих дні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
30 липня 2020 року ОСОБА_1 подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити оскаржене рішення в частині розміру середньоденного (середньогодинного) заробітку і в частині суми середнього заробітку за весь час затримки по дату ухвалення рішення апеляційним судом.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір середньоденного заробітку та визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки помилково взяв до уваги заробітну плату, нараховану до сплати без урахування податків та зборів за два місяці - 6 126 грн 61коп., кількість відпрацьованих днів - 41, а фактично відпрацьовано не більше 17 днів.
Крім того, середньогодинний заробіток складає 31 грн 35 коп., час затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2016 року по 09 червня 2020 року складає 11 272 години, тож сума середнього заробітку становить 353 377 грн 20 коп.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позивач ОСОБА_1 , яка перебувала в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», 01 серпня 2016 року звільнена з посади інженера 1 категорії на підставі наказу №336/Д-ОС від 01 серпня 2016 року у зв`язку з переведенням згідно з п.5 ст. 35 КЗпП України.
З липня 2016 року позивачу припинили виплачувати заробітну плату і під час звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 6 649 грн 10 коп.

Рух справи в апеляційній інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Попова С.А., Ткаченко Т.Ю.
Ухвалою апеляційного суду від 13 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Ухвалою апеляційного суду від 19 серпня 2020 року справа призначена д судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належим чином.
Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.    
Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, аналізуючи наведені норм матеріального права, суд прийшов до  висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, відсутність розрахунку з працівником з вини власника або уповноваженого ним органу  у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів їй в липні 2016 року нарахована заробітна плата до виплати 4 590 грн 77 коп., тож саме ця сума стягнута за рішенням суду і не оспорюється сторонами.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що, середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.    
Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.   
При вирішенні позовних вимог щодо сплати суми середнього заробітку суд правильно врахував розрахункові листи за червень та липень 2016 року, які надала позивачка, та відповідно до яких середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 149,43 грн., виходячи з наступного розрахунку: заробітна плата, що нарахована до сплати без урахування податків та зборів за два місяці - 6 126,61 грн., кількість відпрацьованих днів за два місяці - 41.
Період, за який підлягає стягненню середній заробіток, - з 02.08.2016 року (наступний день після звільнення) по 09.06.2020 р. (день ухвалення судового рішення) включно, що становить 963 робочих дні .
Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 963 днів ? 149,43 грн. = 143 901,09 грн.
Вказаний розрахунок відповідачем не оспорений, інші докази на спростування розрахунку не надано.
Посилання в апеляційній скарзі на неправильний розрахунок середньоденного/середньогодинного заробітку апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки суд першої інстанції грунтував свій висновок на доказах, наданих позивачем.
Позивачем надані суду розрахункові листи за червень та липень 2016 року, які суд взяв до уваги та провів розрахунок на підставі відомостей з цих розрахунків.
Інших відомостей про кількість відпрацьованого часу за вказаний період або розміри нарахувань сторони суду не надали. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.
Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення , оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвалою апеляційного суду від 13 серпня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та відстрочено сплату судового збору в розмірі 3 142,14 грн до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.
За таких обставин з ОСОБА_1 належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 3 142,14 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2020 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ясинувата Донецької області, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджету22030106) судовий збір в розмірі 3 142 (три тисячі сто сорок дві) гривні 14 копійок - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
  Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                                  О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                     С.А. Попова

                                                                                                              Т.Б. Ткаченко