ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7564/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М, при  секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу     ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною відмову Державної міграційної служби України анулювати усю внесену до ЄДДР інформацію стосовно ОСОБА_1 , у тому числі УНЗР, надати інформацію щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон;
- зобов`язати Державну міграційну службу України анулювати всю внесену до ЄДДР інформацію щодо ОСОБА_1 , у тому числі УНЗР, надати інформацію щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про порушення передбаченого  ст. 35 Конституції України  права на свободу віросповідання, відсутність обов`язку отримувати біометричний паспорт.
Наголошував, що можливість звернення з заявою про анулювання внесеної до ЄДДР інформації, можливість її анулювання, а відтак і видалення УНЗР вбачається з частини 6 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Поруч з цим,   щодо відмови у наданні інформації про нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення паспорту позивач посилався на порушення  Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що    у серпні 2017 р. ОСОБА_1   отримав у Солом`янському районному відділі Головного управління ДМС України в м. Києві біометричний паспорт для виїзду за кордон, згідно з положеннями  Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".
При оформленні біометричного паспорту позивачу було присвоєно УНРЗ - унікальний номер запису в Єдиному демографічному реєстрі.
Біометричний паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 15.07.2017 р. було знищено після звернення позивача з заявою про відмову від нього.
14.06.2018 р. позивач звернувся до Державної міграційної служби України щодо анулювання усієї внесеної до Реєстру інформації, надання інформації щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення вказаного паспорту, надання інформації щодо можливості отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон без прийняття ідентифікатора особистості.
Листом №ОП-В-3583-18/8001.16.18/19111-18 від 16.07.2018 р. позивача повідомлено про зміст  Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" №1474-VIII від 14.07.2016 р., згідно з яким з законодавства вилучено норми щодо права осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія бланка документа, на відмову від отримання такого документа або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.
25.10.2018 р. позивач повторно звернувся до Державної міграційної служби України з вказаного приводу.
Листом №ОП-В-4368-18/4.2.3/5055-18 від 31.10.2018 р. позивача повторно повідомлено про відсутність підстав для видалення даних з Реєстру.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно  статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до статті 10 Закону №5492-VI Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог  Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим  Законом  із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Ч          астиною 5 статті 22 Закону №5492-VI встановлено, що оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюється в Україні розпорядником Реєстру, а за кордоном - ЗДУ. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру та ЗДУ, а також уповноваженими суб`єктами, передбаченими  пунктом 4  частини першої статті 2 цього Закону.
З аналізу наведених вище норм слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Водночас, номер УНЗР, який у своїй позовній заяві    позивач просить знищити, був присвоєний останньому під час оформлення паспорта для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 15.07.2017 р.
Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на власні релігійні переконання, яким суперечить присвоєння номера УНЗР, не стосуються предмету розгляду у даній справі, оскільки, присвоєння останнього було передбачене порядком виготовлення паспорта для виїзду за кордон, оформлення та видача якого були можливими лише за самостійним зверненням позивача, який підписуючи відповідну заяву надавав згоду на обробку персональних даних. УНЗР    був сформований в автоматичному режимі та є результатом проведення ідентифікації особи позивача при оформленні паспорта для виїзду за кордон.
В даному випадку дії територіальних органів/підрозділів ДМС щодо оформлення біометричного паспорта для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 та його видачі у 2017 році не оскаржуються позивачем.
До того ж  Законом №5492-VI  та Порядком ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 784, не передбачено можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР.
Статтею 8 Закону № 5492-VI  передбачено гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
Враховуючи викладене у сукупності колегія суддів вважає, що підстав для знищення номера УНЗР, який не являє собою персональні дані, а є цифровим ідентифікатором особи, що був присвоєний позивачу під час оформлення біометричного паспорта для виїзду за кордон - відсутні, а тому позов в цій частині позовних вимог не підлягає задоволенню.
Щодо посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17 щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, то її висновки не можуть бути застосовані в даному випадку.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
У даному випадку предметом спору є  вимоги щодо неправомірної відмови відповідача в анулюванні інформації, внесеної до Єдиного державного демографічного реєстру, зокрема унікального номеру запису в Реєстрі. 
У справі №806/3265/17 Великою Палатою Верховного Суду питання видалення даних з Реєстру по суті не розглядалося, а тому   її висновки не можуть бути застосовані в даному випадку.
Поруч з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача надати інформацію щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон, з огляду на те, що запитувана позивачем інформація не відповідає ознакам публічної інформації.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

           Головуючий суддя	                                                                      І.О.Лічевецький	
суддя	                                                                    В.П.Мельничук	
суддя	                                                                    О.М.Оксененко