У Х В А Л А 
Іменем України
23 липня 2020 року
м. Київ
справа № 344/3330/17
провадження № 61-10319ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Романюком Андрієм Богдановичем на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року за заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А., заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 про видачу та поновлення строку для пред`явлення до виконання дублікатів виконавчих листів,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А., заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу дубліката виконавчого листата поновлення строку для пред`явлення їх до виконання.
Заяву обґрунтовувала тим, що на виконання судового рішення                                        Івано-Франківським міським судом було видано виконавчі                                                листи 0907/2-4566/2011.
15 липня 2016 року та 28 лютого 2017 року стягувач направив до відділу                      ДВС Івано-Франківського МУЮ запити про хід виконавчого провадження, однак жодної відповіді на вказані запити так і не отримав. Проте, станом на даний час у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні оригінали виконавчих листів, виданих                              Івано-Франківським міським судом по справі №0907/2-4566/2011, про що комісією банку складено відповідний акт. Причиною втрати виконавчих листів                          є їх втрата під час поштової пересилки.
Наведені вище обставини також стали причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
У зв`язку з вищенаведеним просила видати дублікат виконавчого листа                            у цивільній справі №2-4566/2011 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2/08/12-05 від 13 травня 2008 року в розмірі 414 576,43 грн,                         в частині боржника ОСОБА_1 . Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2017 року,                                яку залишено без змін постановою  Івано-Франківського  апеляційного суду                            від 20 травня 2020 року заяву задоволено.
Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі № 0907/2-4566/2011 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку                  на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість у розмірі 414 576,43 гривень                      за кредитним договором №2/08/12-05 від 13 травня 2008 року та щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь                                  ПАТ «ВіЕйБі Банк» 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 700,00 грн витрат по оплаті судового збору - щодо боржника ОСОБА_1 .
Виконавчі листи по справі №0907/2-4566/2011 року щодо боржника                      ОСОБА_1 , видані раніше визнано недійсними.
Поновлено ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. строк                                 для пред`явлення до виконання виконавчих листів №0907/2-4566/2011 виданих                  08 листопада 2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення                       з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 414 576,43 гривень за кредитним договором №2/08/12-05 від 13 травня 2008 року - щодо боржника ОСОБА_1                            та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 700,00 грн. витрат по оплаті судового збору - щодо боржника ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та об`єктивні докази того, що копії будь-яких документів виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , зокрема постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа та власне виконавчий лист, були вручені ПАТ «ВіЕйБі Банк».
Також, суд встановив, що відсутні докази вручення ПАТ «ВіЕйБі Банк» поштового відправлення, а саме постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу виконавчого листа, а тому немає підстав стверджувати те, що вони отримані стягувачем, і що ним не втрачено виконавчі листи.
З огляду на встановлені обставини, виконавчий документ був втрачений не                         з вини стягувача, у зв`язку з чим ПАТ «ВіЕйБі Банк» було позбавлене можливості пред`явити вказаний документ до примусового виконання у передбачений законом строк.
09 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                        ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Романюком А. Б. на ухвалу                          Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня               2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року, в які просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не було надано до суду доказів втрати стягувачем оригіналів виконавчих листів, а тому суди неправомірно задовольнили заяву, чим порушили 61, 81 ЦПК України.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                                               ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, слід відмовити виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити                                     у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначена у                                        пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України та, виходячи з положень     пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                           у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Також, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                               ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року в частині видачі дублікатів виконавчі  листів, слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити                                    у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін                                    (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено,                                 що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження                     та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб),                              які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно                         до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду                             від 13 вересня 2011 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість у розмірі 414 576,43 гривень за кредитним договором №2/08/12-05 від 13 травня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_2                    та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
28 вересня 2011 року представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду                          із заявою про видачу виконавчих листів.
08 листопада 2011 року на виконання вищевказаного рішення                                        Івано-Франківським міським судом було видано виконавчі листи, зокрема щодо боржника ОСОБА_1 ..
11 січня 2012 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №30617076.
21 березня 2013 року постановою державного виконавця на підставі                          пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувану у зв`язку з відсутністю майна боржника.
15 липня 2016 року та 28 лютого 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» направляло до відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ запити про хід виконавчого провадження, однак вказані запити залишились без відповіді.
Згідно витягу з Акту до Протоколу №1 від 31 жовтня 2016 року                                          ПАТ «ВіЕйБі Банк» постійно діючою робочою комісією встановлено втрату оригіналів виконавчих документів, зокрема, щодо поручителя ОСОБА_1 по кредитному договору № 2/08/12-05 від 13 травня 2008 року.
Як вбачається із листа Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби №02-19/В-20 від 25 березня 2020 року надати суду засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №30617076 неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»                     (у редакції, чинній на час подання заяви) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися                      із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до частини першої статті 371 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви) стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений.
Відповідно до статті 370 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви), замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд,                  який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Встановлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ«ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором був повернутий на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного станом на 21 березня 2013 року).
Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження»                                        (чинного на момент завершення виконавчого провадження) врегульовано порядок повернення виконавчого документу стягувачу. Зокрема,                              пунктом 2 частиною першою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на момент завершення виконавчого провадження), встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, частиною 5 вищезазначеної статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених                          статтею 22 цього Закону, тобто протягом одного року.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на момент повернення виконавчого листа), встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Аналогічне положення міститься також і в частині п`ятій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в діючій редакції Закону.
Отже, ПАТ «ВіЕйБі Банк» вправі був повторно пред`явити виконавчий документ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості до виконання протягом одного року з дня його повернення.
Суд також, зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та об`єктивні докази того, що копії будь-яких документів виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , зокрема постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа та власне виконавчий лист, були вручені                          ПАТ «ВіЕйБі Банк».
За правилами частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на момент завершення виконавчого провадження), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, які відповідно до статті 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду                                            від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17, від 21 березня 2018 року № 6-676/10 , від 24 квітня                  2018 року № 161/1441/14-ц , від 15 серпня 2018 року № 2-1976/10.
В матеріалах справи відсутні докази вручення ПАТ «ВіЕйБі Банк» поштового відправлення, а саме постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу виконавчого листа. А тому немає підстав стверджувати те, що вони отримані стягувачем, і що ним не втрачено виконавчі листи.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, щодо обґрунтованість заяви ПАТ «ВіЕйБі Банк» про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки відсутні відомості про отримання банком згаданих виконавчих документів та те, що виконавчі документи були втрачені не з вини стягувача, у зв`язку з чим ПАТ «ВіЕйБі Банк» було позбавлене можливості пред`явити вказаний документ до примусового виконання у передбачений законом строк.
Водночас за змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які спростовані та надано їм правову оцінку, а тому касаційна скарга                                        є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним                             і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності                                       та неправильності.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним                              і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Романюком Андрієм Богдановичем на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                          від 11 квітня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                   від 20 травня 2020 року за заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А., заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 про видачу та поновлення строку для пред`явлення до виконання дублікатів виконавчих листів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. М. Сімоненко
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            Є. В. Петров