Номер провадження: 22-ц/813/3968/20 
Номер справи місцевого суду: 520/16715/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицак Катерини Василівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності,
                                         В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору про укладення договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 29 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., який зареєстровано в реєстрі за № 1023 - договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 29 серпня 2016 року та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,0 кв.м., з 29 серпня 2016 року. 
Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2016 року вона уклала з ОСОБА_3 договір про укладення договору купівлі-продажу квартири за вищевказаною адресою в строк до 30 березня 2017 року. Відповідно до умов цього договору, вартість квартири визначена сторонами в сумі 1 068 578,99 грн., що на день укладення договору становить 42000 доларів США та має бути сплачена позивачем у повному обсязі до підписання основного договору.
Позивач кошти сплатила, проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань по укладенню основного договору, що стало підставою звернення позивача до суду.
Разом з тим, позивач просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року клопотання позивача задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_1 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Грицак Катерина Василівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року та задовольнити заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку.
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Єштокіної Ю.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням на території України карантину через COVID-19.
Проте, колегія суддів зауважує, що представник мала достатньо часу та не була позбавлена реальної можливості звернутися до суду з письмовими поясненнями відносно апеляційної скарги. 
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду. 
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду та учасники справи мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності передбачених цивільним процесуальним законом підстав для скасування заходів забезпечення позову.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до ч.6-10 ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Відповідно до ст..159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Тобто, суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.
Доводи наведені в апеляційній скарзі про скасування заходів забезпечення позову з підстав необґрунтованості  заяви про забезпечення позову, відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, неспівмірністю заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами фактично стосуються оспорення  апелянтом правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову.
Предметом розгляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання договору від 29.08.2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - договором купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на неї.
З матеріалів справи вбачається, що дана квартира неодноразово відчужувалася та останнім власником її є ОСОБА_1 , яка передала квартиру в іпотеку ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» в якості забезпечення ОСОБА_4 виконання зобов`язань за кредитним договором від 05.12.2017 року.
На час вжиття заходів забезпечення позову (14.11.2018 року) та на час звернення ОСОБА_1 із заявою про скасування заходів забезпечення позову (24.09.2019 року) підготовче засідання у справі закінчено не було, що не виключало можливості уточнення позивачем позовних вимог та доповнення їх вимогою про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння.
Як вбачається з ЄДРСР, ОСОБА_2 вподальшому уточнила свої вимоги, залучивши до участі у справі співвідповідача ОСОБА_5 , третіх осіб: ОСОБА_1 та ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк», а також доповнила свої вимоги вимогами про визнання договорів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та вилучення записів.
За таких обставин, ОСОБА_1 є стороною по справі, тому до неї можуть застосовуватися положення ст. 150 ч.1 п.1 ЦПК України. 
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову є вірним.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицак Катерини Василівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26.06.2020 року.

Головуючий:                                                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова