Справа № 169/563/20 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/895/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Банк Форвард", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Кравець Олена Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Турійського районного суду Волинської області від 17 липня 2020 року , 

                                            В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню .
У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27 лютого 2020 року приватного  нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1379 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форум» 22897,93 гривень.
Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 17 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ "Банк Форвард", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Кравець О. О., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.
В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу судді скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до іншого суду, оскільки дані правовідносини виникли з приводу захисту прав споживача, а тому відповідно до  ч. 5 ст.28 ЦПК України такий позов може пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, тобто позивача  ОСОБА_1 .. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
З врахуванням того, що позивачем оскаржується ухвала суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка зазначена у пункті 9 частини першої статті 353 ЦПК України, розгляд даної справи апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються положення ЗУ "Про захист прав споживачів", а відтак дана справа віднесена до територіальної підсудності Голосіївського районного суду міста Києва за місцезнаходженням АТ « Банк Форвард».
Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених обставинах справи та зроблені з дотриманням норм процесуального права.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.( ч.1 ст. 4 ЦПК України в редакції на момент пред`явлення позову ).
Підсудність справ позовного провадження визначається розділом 3 главою 2 розділу І ЦПК України.
Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцемзаподіяння шкоди чи виконання договору ( ч. 5 ст. 28 ЦПК України).
Позови, до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або по повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтись також за місцем його виконання ( ч. 12 ст. 28 ЦПК України).
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Обґрунтовуючи визначення підсудності поданого позову, ОСОБА_1 покликається на положення частини 5 ст. 28 ЦПК України, вказуючи, що оспорюваний ним виконавчий напис вчинено з метою стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким він є споживачем кредитних послуг. 
Аналіз позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено неналежним чином, а нотаріус при його посвідченні не пересвідчився в правомірності укладеного ОСОБА_1 кредитного договору та безспірності суми на яку видано виконавчий напис. При цьому позивач не зазначає жодних доводів та доказів того на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягає порушення прав позивача як споживача. 
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що положення пункту 22,  статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.
Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.
З урахуванням підстав та змісту позовних вимог, наведених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами даного спору, не підпадають під категорію "споживча послуга", оскільки виникли  не між кредитодавцем та позичальником (споживачем), а відтак не можуть були врегульовані ЗУ "Про захист прав споживачів".
Встановивши, що ОСОБА_1 не є споживачем в даному випадку, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позивач не має права пред`являти позов, застосовуючи альтернативну підсудність, тобто за місцем реєстрації споживача.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, суд першої інстанції правильно врахував висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 31 серпня 2018 року, від 25 липня 2019 року, щодо застосування положень ЗУ "Про захист прав споживачів" при вирішенні вимог про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.
У позовній заяві та доданих до неї документах відсутні відомості про місце виконання оспорюваного позивачем виконавчого напису на території Турійського району Волинської області, що в свою чергу унеможливлює застосування положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України.
Суд першої інстанції постановляючи дану ухвалу, правомірно вказав про необхідність передачі даної цивільної справи за підсудністю на розгляд до  Голосіївського районного суду міста Києва, за місцезнаходженням АТ «Банк Форвард», отримавши попередньо витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( а.с 11).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарг не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Право ОСОБА_1 на доступ до суду, передбачене ст. 55 Конституції України,  забезпечене з врахуванням положень ЦПК України щодо підсудності даного спору.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування немає.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 27 серпня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                        У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Турійського районного суду Волинської області від 17 липня 2020 року  в даній справі-без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді