ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1643/19	Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/515/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Кантицька О.І. 
та представника АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №594/1643/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року, ухваленого суддею Губіш О.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
у грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2011 року у розмірі 128 255 (сто двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 87 копійок станом на 31 жовтня 2019 року, яка складається з: 3 353 (три тисячі триста п`ятдесят три) гривні 77 копійок — заборгованість за кредитом; 124 902 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 10 копійок — заборгованість за відсотками за період з 11 квітня 2011 року по 30 вересня 2018 року, а також судові витрати у розмірі 1 923 (одна тисяча дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 242373,84 грн., з яких 3353, 77 грн. - заборгованість за кредитом; 239020,07грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 128255,87 грн., яка складається з 3353,77 грн. заборгованості за кредитом та 124902,10 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 11 квітня 2011 року по 30 вересня 2018 року.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року позов — задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с. Гуштин, Борщівського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, рах. 29092829003111, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, суму заборгованості за договором від 11 квітня 2011 року в розмірі 3353 (три тисячі триста п`ятдесят три) гривні 77 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” сплачені судові витрати в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, а також, стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на те, що дане рішення в частині відмовлених позовних вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ “Про захист прав споживачів” про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, позивач не погоджується із таким висновком суду та вважає, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки не в повній мірі встановлено дійсні обставини справи. 11 квітня 2011 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої остання погоджується з Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Також, цього дня була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, в якій чітко визначений розмір відсотків за користування кредитом. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, які суд у своєму рішенні не вказав, не взяв до уваги даний доказ, як підтвердження ознайомлення клієнта з умовами кредитування.
Відповідач своїм правом на відзив не скористався.
Представник АТ КБ “Приватбанк” - Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім цього, позивачем не підтверджено, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ “ПриватБанк” дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Разом з тим, суд вважав доведеним в судовому засіданні факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором від 11 квітня 2011 року та наявності в нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 353,77 грн.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 11 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк “Приватбанк”, правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ “ПриватБанк”, укладено кредитний договір із ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 600 (три тисячі шістсот) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 12). В подальшому кредитний ліміт був збільшений.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
За вказаним кредитним договором було надано дві кредитні карки: № НОМЕР_2 , термін дії якої до 02.2015 та № НОМЕР_3 , термін дії якої до 12.2019.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” “Універсальна, 55 днів пільгового періоду” та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1  за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2019 року становить 242 373 (двісті сорок дві тисячі триста сімдесят три) гривні 84 копійки і складається із: 3 353 (три тисячі триста п`ятдесят три) гривні 77 копійок — заборгованість за кредитом; 239 020 (двісті тридцять дев`ять тисяч двадцять) гривень 07 копійок — заборгованість по процентам за користування кредитом, проте, заборгованість до стягнення становить 128 255 (сто двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 87 копійок, з яких: 3353 (три тисячі триста п`ятдесят три) гривні 77 копійок — заборгованість за кредитом; 124 902 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 10 копійок — заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 9-11).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 11 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена.
Проте у довідці про умови кредитування від 11 квітня 2011 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с. 13). 
Вказана довідка підписана від імені ОСОБА_1 .
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за період з 11.04.2011 по 30.09.2018 в сумі 124902,10 грн.
Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 квітня 2011 року, загальний залишок заборгованості по відсоткам за період з 11 квітня 2011 року по 31 серпня 2014 року становить 1449,08 грн. за процентною ставкою 2,5% в місяць. За період з 01.09.2014 по 30.09.2018 за процентною ставкою 2,5% в місяць залишок заборгованості по процентах становить 4108,36 грн. Отже, загальна сума заборгованості по відсоткам за період з 11.04.2011 по 30.09.2018 становить 5557,44 грн. за процентною ставкою 2,5% в місяць.
Як видно з вищезазначеного розрахунку, що відповідач сплатила банку за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2019 року кошти у сумі 29 223 (двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 52 копійки, а розмір заборгованості по тіло кредиту є 3 353,77 грн. та за відсотками за період з 11.04.2011 по 30.09.2018 становить 5557,44 грн. 
Отже, сума сплачених відвідачем коштів за спірним кредитним договором значно перевищує суму боргу по відсотках, яка підлягає оплаті.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника, що з 01.09.2014 процентна ставка була змінена до 34,8%, а 01.04.2015 до 43,2% річних, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” “Універсальна, 55 днів пільгового періоду” та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 34,8% та 43,2% річних.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав стягувати відсотки за користування кредитом в сумі 124902,10 грн. немає.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, апеляційний суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 - АТ КБ “ПриватБанк” дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк є обґрунтованим.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Даний висновок узгоджується із Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19) від 12 лютого 2020 року.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” слід залишити без задоволення, а рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 08 липня 2020 року.

Головуючий 
Судді