справа № 761/2716/19                    
головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/2245/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мостової Г.І.,
суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», правонаступника Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року
у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :
У січні 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» - Луньо І.В. звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 10 934 900 грн та суму сплаченого судового збору.
Позов мотивований тим, що з 28 листопада 2014 року у ПАТ «БГ Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію на призначено уповноважену особу на її здійснення, а з 27 лютого 2015 року у банку розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу на її здійснення.
На виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду (банк) здійснила перевірку правочинів (у тому числі договорів) вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на наявність ознак нікчемності.
Під час здійснення перевірки, виявлено, що 26 квітня 2014 року між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є ПАТ «БГ Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір банківського строкового вкладу № 26351501025663 ДФ-063180. 
Договором встановлено, що вклад надається банку строком на 1 рік та 2 місяці, строк дії договору становить 431 день, але передбачено право достроково вимагати повернення вкладу, попередньо повідомивши банк у письмовій формі щонайменш за 5 робочих днів до настання події, зазначивши при цьому день повернення вкладу на рахунок вкладника.
30 жовтня 2014 року о 17:47:13 банком здійснена трансакція щодо перерахування коштів у сумі 20 780 600 грн з депозитного рахунку №  НОМЕР_1 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з цільовим призначенням «дострокове повернення депозиту, угода ДФ-063180, ОСОБА_1 », а також 30 жовтня 2014 року о 17:47:12 банком здійснена трансакція щодо перерахування коштів у сумі 57 103 грн 96 коп. з рахунку №  НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_2 з цільовим призначенням «виплата відсотків, угода ДФ?063180 з 30 вересня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 ».
В той же день, 30 жовтня 2014 року о 18:28:20 банком здійснена трансакція щодо видачі готівкових коштів ОСОБА_1 у сумі 149 900 грн через касу банку, а також 30 жовтня 2014 року о 17:56:52 трансакція щодо перерахування коштів в сумі 10 785 000 грн з поточного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 на поточний рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Банк Національні Інвестиції».
Однак, уповноваженою особою Фонду встановлено, що вказані правочини (трансакції, операції) (в тому числі договори) вчинені (укладені) ПАТ «БГ Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку містять ознаки нікчемності правочинів передбачені пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і визнання таких правочинів недійсним судом не вимагається. Оскільки вказані правочини нікчемні, то вони не породжують жодних наслідків, крім тих, які пов`язані із їх недійсністю.
Відповідно, видача через касу готівки ОСОБА_1 та перерахування грошових на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , що відкритий в АТ «Банк Національні Інвестиції», були незаконними і ці кошти повинні бути повернуті на рахунок ПАТ «БГ Банк».
Уповноважена особа Фонду шляхом направлення відповідних листів повідомляла відповідача про нікчемність правочинів та вимагала повернути кошти, але останній жодних дій не вчинив.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Не погоджуючись із заочним рішенням, 27 вересня 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» - Луньо І.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі № 761/2716/19 апеляційна скарга на рішення (заочне) Шевченківського районного суду у місті Києві від 20 серпня 2019 року повернута.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Мані Флоу» 26 листопад 2019 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року ТОВ «Мані Флоу» залучене до справи № 761/2716/19 як правонаступник ПАТ «БГ Банк» на підставі договору №11/2019-2 від 20 листопада 2019 року про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, укладеного між ПАТ «БГ Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Луньо І.В., та ТОВ «Мані Флоу» та додатку 1 до договору №11/2019-2 від 20 листопада 2019 року про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги серед боржників зазначений ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з дебіторською заборгованістю з операцій, пов`язаних з перерахуванням та отриманням грошових коштів за правочинами (транзакціями), визнаними нікчемними, на загальну суму 10 934 900 грн (а.с. 159-163).
Апеляційна скарга мотивована таким:
операції (трансакції) від 30 жовтня 2014 року щодо перерахування грошових коштів  та банківська операція від 30 жовтня 2014 року  щодо видачі готівкою грошових коштів, відповідають ознакам правочинів, визначених у статті 202 ЦК України;  
згадані операції (трансакції) це вольова дія суб`єктів цивільного права (ПАТ «БГ Банк» та ОСОБА_1 ), оскільки без використання банківських платіжних інструментів та волевиявлення учасників (сторін), зокрема подача ОСОБА_1 письмового звернення  щодо дострокового повернення суми депозиту в повному обсязі та виконання ПАТ «БГ Банк» такого повернення, подача ОСОБА_1 платіжного доручення на перерахування коштів та виконання ПАТ «БГ Бвнк» такого платіжного доручення, згадані операції (трансакції) не відбулися;
згадані операції (трансакції) породжують правовий наслідок, зокрема при здійсненні операції (трансакції) щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 , відкритого в ПАТ «БГ БАНК» на поточний рахунок ОСОБА_1 , що відкритий в AT «Банк Національні інвестиції» - виникли обов`язки AT «Банк Національні інвестиції», щодо зарахування цих коштів на рахунок та щодо його обслуговування (в тому числі у вигляді видачі готівкою);
згадані операції (трансакції) - це дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права та є односторонніми правочинами, вчиненими ПАТ «БГ Банк», в розумінні статті 202 ЦК України та до правовідносин, які виникли з них, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори в тому числі передбачені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.
уповноваженою особою Фонду встановлено, що правочини (трансакції, операції) (в тому числі договори) вчинені (укладені) ПАТ «БГ Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку містять ознаки нікчемності правочинів, передбачені зокрема на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 цього Закону «банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку»,  та відповідно до ЦК України та  Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними відповідно до закону і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив до суду апеляційної інстанції заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги, де посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №910/13850/18, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін (а.с. 204-208).
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є ПАТ «БГ Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір банківського строкового вкладу №  НОМЕР_1 ДФ-063180 (вклад «Класичний» з правом поповнення зі щомісячною сплатою процентів) (а.с. 26-31). 
Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору банківського строкового вкладу вклад надається банку строком на 1 рік та 2 місяці, тобто до 31 серпня 2015 року та строк дії договору становить 431 день. 
Відповідно до пункту 3.1. договору банківського строкового вкладу вкладник розміщує у банку вклад у сумі 20 780 600 грн., а банк нараховує вкладнику проценти у розмірі та за період згідно з таблицею, наведеною у пункті 5.1. договору.
Відповідно до пункту 8.4. договору банківського строкового вкладу вкладник має право достроково вимагати повернення вкладу, попередньо повідомивши банк у письмовій формі щонайменш за 5 робочих днів до настання події, зазначивши при цьому день повернення вкладу на рахунок вкладника.
30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «БГ Банк» із заявою про дострокове повернення вкладу за вищезазначеним договором (а.с. 32).
30 жовтня 2014 року о 17:47:13 банком здійснена трансакція щодо перерахування коштів у сумі 20 780 600 грн з депозитного рахунку №  НОМЕР_1 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з цільовим призначенням «дострокове повернення депозиту, угода ДФ-063180, ОСОБА_1 ».
30 жовтня 2014 року о 17:47:12 банком здійснена трансакція щодо перерахування коштів у сумі 57 103 грн 96 коп. з рахунку №  НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_2 з цільовим призначенням «виплата відсотків, угода ДФ?063180 з 30 вересня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 ».
30 жовтня 2014 року о 17:56:52 банком здійснена трансакція щодо перерахування коштів у сумі 10 785 000 грн з поточного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 на поточний рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Банк Національні Інвестиції».
30 жовтня 2014 року о 18:28:20 банком здійснена трансакція щодо видачі готівкових коштів ОСОБА_1 у сумі 149 900 грн через касу банку.
27 листопада 2014 року Постановою Правління Національного банку України № 745 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» було прийнято рішення віднести ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних.
На підставі Постанови НБУ № 745 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 131 про запровадження з 28 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможній банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікову М.М.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 26 лютого 2015 року № 134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 43 від 27 лютого 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».
11 лютого 2016 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 146 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» на два роки по 26 лютого 2018 року.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31 травня 2017 року № 2214 з 06 червня 2017 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Луньо І.В. 
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01 лютого 2017 року № 305 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ «Банк» на один рік з 27 лютого 2018 року по 26 лютого 2019 року включно.
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» N 4452-VI від 23 лютого 2012 року (надалі по тексту - Закон N 4452-VI), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами також встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 Закону N 4452-VI  визначено, що уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Відповідно до частини 4 статті 37 цього Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті (частина 2 статті 38 Закону N 4452?VI).
16 листопада 2018 року  уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Луньо І.В. повідомив ОСОБА_1 про нікчемність правочинів щодо здійснених трансакцій 30 жовтня 2014 року, надіславши повідомлення про нікчемність правочину в порядку статей 37, 38 Закону України  «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 04/1084 та вимагав повернути кошти у сумі  149 900  грн., які були отримані готівкою через касу банку та 10 785 000 грн., що перераховані на поточний рахунок (а.с. 35-38), але останній жодних дій не вчинив.
Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду позивач посилався на те, що вказані правочини (трансакції, операції) (в тому числі договори) вчинені (укладені) ПАТ «БГ Банк» 30 жовтня 2014 року, тобто протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку (27 листопада 2014 року) містять ознаки нікчемності правочинів передбачені пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і визнання таких правочинів недійсним судом не вимагається. Оскільки вказані правочини нікчемні, то вони не породжують жодних наслідків, крім тих, які пов`язані із їх недійсністю.
Таким чином, предметом спору у справі, що переглядається в апеляційному порядку, відповідно до позовної заяви, є правовідносини з настання наслідків вчинення нікчемного правочину, тобто, застосування наслідків передбачених статтею 216 ЦК України. 
При цьому, як на нікчемний правочин, позивач указує на конкретну дію (трансакції щодо перерахування та видачі коштів), настання якої обумовлене депозитними договірними відносинами, чинність яких позивачем не оскаржується.
На підтвердження укладання нікчемних правочинів 30 жовтня 2014 року, позивачем надано виписку по особовим рахункам з 26 червня 2014 року по 29 серпня 2018 року (рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ), виписку по особовим рахункам з 30 жовтня 2014 року по 29 серпня 2018 року (рахунок №  НОМЕР_2 ОСОБА_1 ) (а.с. 33-34). 
 
Станом на вказану дату, 30 жовтня 2014 року, пункт 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначала, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними в тому числі і  з таких підстав банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
На підставі наведених вище положень статей 37 та 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком установити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом спричиняють застосування певних наслідків.  
Положеннями частини 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Нікчемні правочини - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо).  Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (частини 2 статті 215 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).
Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку банку, де розміщений вклад,  на рахунок позивача, а також видача готівки позивачу з каси банку, не є правочинами між банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами. банку.
Таким чином, враховуючи вищевикладені правові норми ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нікчемним може бути визнаний лише правочин (договір), а не окрема дія (подія), якими у спірних правовідносинах є банківські операції щодо перерахування та видачі коштів, які були вчинені відповідно до договірних відносин, але без укладення окремого договору сторонами, а тому, ці банківські операції не можуть бути визнані нікчемними у відповідності з вимогами закону, і, відповідно, будь-яких наслідків з застосування неіснуючого нікчемного правочину, в силу статті 216 ЦК України, застосовано бути не може.
Вказана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).
Колегія апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення з ОСОБА_1 належних останньому коштів, які тимчасово були у користуванні банку, є суттєвим порушенням його прав як власника.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.   
 
Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                  Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Т.А. Слюсар
 
                                                                                                        В.М. Волошина